Bidrag till Sveriges officiella statistik. K. Hälso - Statistiska centralbyrån
Bidrag till Sveriges officiella statistik. K. Hälso - Statistiska centralbyrån
Bidrag till Sveriges officiella statistik. K. Hälso - Statistiska centralbyrån
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
INLEDNING<br />
TILL<br />
<strong>Bidrag</strong> <strong>till</strong> <strong>Sveriges</strong> <strong>officiella</strong> <strong>statistik</strong>. K, <strong>Hälso</strong>- och sjukvården. 2,<br />
Överstyrelsens över hospitalen underdåniga berättelse för år ... – Stockholm<br />
: P.A. Norstedt & Söner, 1862-1910.<br />
Täckningsår: 1861-1910.<br />
Överstyrelsens över hospitalen underdåniga berättelse för år … ersattes<br />
1903 av Medicinalstyrelsens underdåniga berättelse angående<br />
sinnessjukvården i riket året 1901<br />
Överstyrelsen över hospitalen ersattes 1902 av Medicinalstyrelsen.<br />
Föregångare:<br />
Sundhets-collegii underdåniga berättelse om medicinalverket i riket. – Stockholm : P.A. Norstedt &<br />
söner, 1853-1862.<br />
Täckningsår: Årg. 1(1851)-10(1860)<br />
Efterföljare:<br />
Sinnessjukvården i riket / av Kungl. Medicinalstyrelsen. – Stockholm : P. A. Norstedt & söner,<br />
1913-1941. - (<strong>Sveriges</strong> <strong>officiella</strong> <strong>statistik</strong>).<br />
Täckningsår: 1911-1939.<br />
BISOS K2 digitaliserad av <strong>Statistiska</strong> <strong>centralbyrån</strong> (SCB) med stöd från Riksbankens Jubileumsfond,<br />
2008<br />
urn:nbn:se:scb-bi-k2-0901_
BIDRAG<br />
TILL<br />
SVERIGES OFFICIELLA STATISTIK.<br />
K) HÄLSO- OCH SJUKVÅRDEN. II.<br />
MEDICINALSTYRELSENS<br />
UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE<br />
ANGÅENDE<br />
SINNESSJUKVÅRDEN I RIKET<br />
FÖR ÅR<br />
1909.<br />
STOCKHOLM<br />
KUNGL. BOKTRYCKERIET. P. A. NORSTEDT & SÖNER<br />
1911<br />
[101782 4]
Innehållsförteckning.<br />
A. Underdånig berättelse (sidd. 1—13).<br />
I. Af Kungl. Maj:t och Riksdag beslutade viktigare åtgärder<br />
för sinnessjukas vård sid. 2.<br />
II. Anstalter för sinnessjuka » 2.<br />
a) Statens hospital och asyler » 2.<br />
1. Byggnader » 2.<br />
2. Utrymme » 4.<br />
3. Mathållning och utspisning » 5.<br />
4. Tjänstemän och betjäning » 5.<br />
5. De sjukas sysselsättning och förströelser » 6.<br />
6. Religionsöfningar och föreläsningar » 6.<br />
7. Sjukvård » 7.<br />
b) Landstingens upptagningsanstalter » 13.<br />
c) Enskilda anstalter » 13.<br />
III. Antalet sinnessjuka och idioter inom riket » 13.<br />
Skyddsföreningen för sinnessjuka... » 14.<br />
B. Bilagor.<br />
I. Tabeller sid. 15.<br />
Tab. 1. Intagna, afförda och den 31 December befintliga<br />
patienter » 15.<br />
» 2. Intagna, <strong>till</strong>frisknade, döda samt vid årets slut befintliga<br />
med fördelning efter sjukdomsformerna » 15.<br />
» 3. Intagna, <strong>till</strong>frisknade, döda med fördelning efter<br />
kön och ålder » 16.<br />
» 4. Intagna, fördelade efter civilstånd, sjukdomens<br />
bestånd före intagningen samt antal förutgångna<br />
anfall » 16.<br />
5. För första gången intagna, fördelade efter sjukdomens<br />
form och efter ålder vid sjukdomens<br />
utbrott » 16.<br />
» 6. Sjukdomens orsaker » 17.<br />
» 7. För första gången intagna, fördelade efter stånd<br />
och yrke » 17.<br />
» 8. För första gången intagna med fördelning efter<br />
hemort » 18.<br />
9. Tillfrisknade » 18.<br />
» 10. Tillfriskningsprocenten under de senaste 10 åren » 18.<br />
» 11. Dödsorsaker » 19.<br />
» 12. Tillfälliga sjukdomar » 19.<br />
» 13. Kriminalpatienter » 20.<br />
» 14. Intagna och aflidna, af dementia paralytica lidande » 20.<br />
Table des matières.<br />
A. Rapport au Roi (pages 1—12).<br />
I. Mesures d'une certaine importance décrétées par le Gouvernement<br />
et la Diète page 2.<br />
II. Établissements d'aliénés » 3.<br />
a) Hospices et Asyles de l'État » 3.<br />
1. Édifices » 3.<br />
2. Espace » 4.<br />
3. Entretien » 5.<br />
4. Employés et service inférieur » 6.<br />
5. Occupation et récréation des malades » 7.<br />
6. Exercices religieux et enseignement » 7.<br />
7. Soins des malades » 8.<br />
b) Établissements de refuge des Conseils provinciaux » 11.<br />
c) Établissements privés » 11.<br />
III. Nombre des personnes en Suède atteintes d'aliénation<br />
mentale et d'idiotisme » 13.<br />
La Société protectrice des aliénés » 13.<br />
B. Annexes.<br />
I. Tableaux page 15.<br />
Tabl. 1. Nombre des malades admis, renvoyés et restants<br />
au 31 décembre » 15.<br />
» 2. Malades admis, guéris, décédés et restants à la<br />
fin de l'année, avec répartition d'après les<br />
formes de la maladie » 15.<br />
» 3. Malades admis, guéris et décédés, avec répartition<br />
d'après le sexe et l'âge » 16.<br />
» 4. Admissions, réparties d'après l'état-civil, l'existence<br />
de la maladie avant l'admission à<br />
l'hôpital et le nombre des crises antérieures » 16.<br />
5. Malades admis pour la 1 re fois, répartis d'après<br />
la forme de la maladie, et d'après l'âge à<br />
l'explosion de celle-ci » 16.<br />
» 6. Causes de la maladie » 17.<br />
» 7. Les malades admis pour la 1 re fois, répartis<br />
d'après la position sociale et la profession » 17.<br />
» 8. Les malades admis pour la 1 re fois, répartis<br />
d'après le lieu d'origine » 18.<br />
» 9. Guérisons » 18.<br />
» 10. Proportion % des guérisons pendant les 10<br />
dernières années » 18.<br />
» 11. Causes de décès » 19.<br />
» 12. Maladies occasionnelles » 19.<br />
» 13. Malades criminels » 20.<br />
» 14. Entrées et décès des malades souffrant de démence<br />
paralytique » 20.
Tab. 15. Antal sjukplatser, underhållsdagar och medeltal<br />
vårdade i de olika betalningsklasserna samt utspisnings-<br />
och totalkostnaden sid. 21.<br />
» 16. Tjänstemän och betjäning » 21.<br />
» 17. Inkomster för hospitals underhåll » 22.<br />
» 18. Utgifter för hospitals underhåll » 22.<br />
» 19. Sammandrag af 1909 års redovisning öfver <strong>till</strong><br />
hospitalsväsendet anslagna medel » 23.<br />
» 20. Sammandrag af kyrkoherdarnes uppgifter om<br />
sinnessjuka och idioter i riket » 24.<br />
II. Rättsmedicinska utlåtanden angående sinnesbeskaffenhet » 27.<br />
III. Öfverinspektörens för sinnessjukvården i riket berättelse<br />
öfver sin verksamhet under år 1909.<br />
Tabl. 15. Nombre des lits, des journées d'entretien, moyenne<br />
des malades soignés dans les diverses<br />
classes payantes, frais d'entretien et dépenses<br />
totales page 21.<br />
» 16. Employés et service inférieur » 21.<br />
» 17. Recettes d'entretien des hôpitaux » 22.<br />
» 18. Dépenses d'entretien des hôpitaux » 22.<br />
» 19. Sommaire du Rapport de 1909 concernant les<br />
sommes affectées au service hospitalier » 23.<br />
» 20. Relevé sommaire des rapports des autorités ecclésiastiques<br />
paroissiales concernant les aliénés<br />
et les idiots du Royaume » 24.<br />
II. Rapports médico-légaux sur l'état mental des aliénés » 27.<br />
III. Rapport de l'Inspecteur général du soin des aliénés sur<br />
son activité en 1909.
Medicinalstyrelsen får härmed öfverlämna underdånig berättelse<br />
angående sinnessjiikvården i riket för år 1909. Till<br />
en början lämnar styrelsen en öfversikt öfver de af Kungl.<br />
Maj:t och Riksdagen härutinnan beslutade viktigare åtgärder.<br />
Berättelsen omfattar därefter redogörelse för statens<br />
hospital och asyler, landstingens upptagningsanstalter för<br />
sinnessjuka samt enskilda anstalter. Slutligen meddelas en<br />
redogörelse öfver antalet i riket befintliga sinnessjuka och<br />
idioter samt för skyddsföreningens för sinnessjuka verksamhet.<br />
Berättelsen åtföljes dels af tabellariska öfversikter angående<br />
sjukvården å statens anstalter och därmed samman-<br />
1—101782 : 4. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
TILL KONUNGEN.<br />
hängande förhållanden, samt rörande inkomster och utgifter<br />
för hospitalens underhåll, dels af sammandrag öfver 1909 års<br />
redovisning öfver <strong>till</strong> hospitalsväsendet anslagna medel äfvensom<br />
öfver kyrkoherdarnes uppgifter om sinnessjuka och<br />
idioter. Som bihang följa slutligen ett antal af de rättsmedicinska<br />
utlåtanden, som under året äro afgifna af öfverläkare<br />
vid hospital och läkaren vid Växjö hospitals kriminalafdelning,<br />
samt öfverinspektörens för sinnessjukvården i riket<br />
berättelse för år 1909.
2<br />
I. Af Kungl. Maj:t och Riksdag beslutade<br />
viktigare åtgärder för<br />
sinnessjukas vård. 1<br />
Till 1909 års Riksdag framlade Kungl. Maj:t nåd. proposition<br />
om anslag <strong>till</strong> uppförande af ett hospital å indragna<br />
majorsbostället Öhnet invid Östersund i hufvudsaklig överensstämmelse<br />
med af särskildt <strong>till</strong>kallade sakkunniga utarbetadt<br />
förslag, omnämndt i und. berättelsen ang. sinnessjukvården<br />
för år 1907 och 1908. Framställningen vann emellertid<br />
ej Riksdagens bifall. Med anledning häraf erhöll Medicinalstyrelsen<br />
genom nådigt bref den 16 april 1909 befallning<br />
dels att låta underkasta uppgjorda ritningar och kostnadsförslag<br />
<strong>till</strong> nämnda hospital en förnyad och ingående<br />
granskning, därvid borde noga <strong>till</strong>ses, huruvida icke kostnaderna,<br />
utan skada för hospitalsanläggningens ändamålsenlighet,<br />
kunde nedbringas, dels att verkställa undersökning<br />
i hvad mån den beräknade medelkostnaden för sjukplats<br />
kunde minskas, därest hospitalet å den föreslagna platsen<br />
uppfördes för ett med hänsyn <strong>till</strong> sinnessjukvårdens ordnande<br />
lämpligt större antal patienter än som i förslaget<br />
ifrågasatts, dels och att företaga ytterligare undersökning<br />
angående möjligheten att förlägga hospitalet <strong>till</strong> annan plats<br />
i öfre Norrland med samma eller väsentligen lika stora förutsättningar<br />
för den ifrågavarande hospitalsanläggningen som<br />
den föreslagna, men där kostnaderna för hospitalets uppförande<br />
kunde antagas ställa sig lägre. Genom nåd. bref<br />
den 5 juni 1909 bemyndigades Medicinalstyrelsen att för<br />
denna utredning <strong>till</strong>kalla dels styrelsens biträdande arkitekt<br />
dels två andra sakkunniga; och såsom sådana utsåg Medicinalstyrelsen<br />
öfverläkaren vid Vadstena hospital och asyl Thure<br />
Björck och t. f. öfverinspektören för sinnessjukvården dr<br />
Alfred Petrén. Sedan generaldirektören Linroth och t. f. medicinalrådet<br />
Stenbeck <strong>till</strong>sammans med sålunda utsedde kommitterade<br />
undersökt ett föreslaget område invid Vännäs (Vännäs<br />
läger), Örnsköldsvik och Sollefteå, enade sig samtliga<br />
kommitterade om att som plats för det norrländska hospitalet<br />
fortfarande föreslå Öhnet invid Östersund. För att nedbringa<br />
medelkostnaden för sjukplats framlade kommitterade<br />
förslag om utvidgning af det ursprungliga förslaget <strong>till</strong> anstalten<br />
så <strong>till</strong> vida att ytterligare en asylpaviljong samt en<br />
kolonivilla för kvinnor skulle uppföras. Antalet sjukplatser<br />
beräknades <strong>till</strong> 560. Kostnadsberäkningen för det nu föreslagna<br />
hospitalet uppgick <strong>till</strong> 2,350,835 kronor, alltså en<br />
medelkostnad för sjukplats å 4,197 kronor mot 5,299 kronor<br />
enligt det förra förslaget. Uti und. skrifvelse den 31 december<br />
1909 öfverlämnade Medicinalstyrelsen detta kommitterades<br />
förslag med hemställan om nådig proposition om<br />
nödigt anslag.<br />
Kungl. Maj:ts nådiga proposition <strong>till</strong> 1909 års Riksdag<br />
om ett anslag å 268,100 kronor för anordnande af elektrisk<br />
belysning och värmeledning i kvinnoafdelning en m. fl. lägenheter<br />
vid Vadstena hospital och asyl, i enlighet med Medici-<br />
1 Referent: t. f. medicinalrådot Stenbeck.<br />
nalstyrelsens und. förslag den 25 september 1908, vann icke<br />
Riksdagens bifall.<br />
Kungl. Maj:t och Riksdagen hafva anvisat: 1) för omoch<br />
<strong>till</strong>byggnad af cellafdelningen för kvinnor vid Uppsala<br />
hospital ett anslag af 67,910 kronor, 2) för uppförande och<br />
inredning af nytt tvätthus vid Lunds hospital och asyl ett<br />
anslag af 195,300 kronor, samt 3) för inköp för Växjö hospitals<br />
räkning af ett område frän Växjö—Östregård ett anslag<br />
af 7,565 kronor.<br />
Riksdagen har i enlighet med Kungl. Maj:ts nådiga<br />
proposition höjt förslagsanslaget <strong>till</strong> hospitals underhåll med<br />
700,000 kronor eller från 2,400,000 kronor <strong>till</strong> 3,100,000<br />
kronor.<br />
För anställande af bokhållare vid Stockholms och Göteborgs<br />
hospital samt Piteå hospital och asyl hafva anvisats<br />
arfvoden och naturaförmåner för dessa anstalter i öfverensstämmelse<br />
med motsvarande förmåner vid andra sinnessjukanstalter.<br />
II. Anstalter för sinnessjuka.<br />
a) Statens hospital och asyler.<br />
1. Byggnader.<br />
Göteborgs hospital. Göteborgs stads upptagningsanstalt<br />
var vid årsskiftet färdigbyggd, och sjuke började mottagas<br />
den 9 februari 1909. Upptagningsanstalten består af tre<br />
skilda byggnader, af hvilka en är belägen i dalgången öster<br />
om hospitalet och afsedd <strong>till</strong> öfvervakningsafdelning för 42<br />
sjuka, de öfriga tvenne byggnaderna äro uppförda som kolonivillor<br />
för 20 män och 13 kvinnor.<br />
Under uppförande äro paviljongen för första klassens<br />
sjuke, bostadshus för biträdande läkare samt två bostadshus<br />
för gifta skötare, hvar<strong>till</strong> Kungl. Maj:t och Riksdag anvisat<br />
medel. Af bidrag, som lämnats af Göteborgs stad som<br />
villkor för uppförande af ofvan omskrifna upptagningsanstalt,<br />
hafva under året ytterligare uppförts ett bostadshus<br />
för ekonomibetjäning samt verkställts flyttning af stall och<br />
vagnbod. Ett lik- och obduktionshus har uppförts.<br />
Bland smärre arbeten, som under året utförts, är att<br />
anteckna anläggning af lokaltelefon, väganläggningar och<br />
planeringsarbeten vid nybyggnaderna.<br />
Kristinehamns hospital. Det nya bostadshuset af trä<br />
för hospitalsläkaren har under året blifvit uppfördt efter<br />
ungefär samma ritning som förutvarande bostadshus för biträdande<br />
läkaren. Till öfvervakningsafdelningen för lugna<br />
i paviljong II har uppförts en liggveranda. Af större arbeten<br />
i öfrigt må nämnas nedläggning i sjön af en ny intagningsledning<br />
för vatten af större dimensioner än den förutvarande,<br />
hvilken af rost blifvit förträngd. De yttre planeringsarbetena<br />
omkring de nya paviljongerna hafva under<br />
året ytterligare fullkomnats och planteringarna hafva i det<br />
närmaste blifvit fullt färdiga.<br />
Lunds hospital och asyl. De i förra årets berättelse omförmälda<br />
nybyggnadsarbetena hafva under året afslutats;
sålunda voro vid redovisningsårets slut bostadshusen för<br />
hospitalsläkaren och för gifta sjukvårdare (2 st.) färdiga att<br />
tagas i bruk. Likaledes afslutades <strong>till</strong>- och ombyggnad<br />
af länets upptagningspaviljonger, anstaltens bagerilokal samt<br />
rotfruktskällare.<br />
Hospitalet. Badrummen å C-afdelningarna hafva i så<br />
måtto ändrats, att kall- och varmvattenrören inlagts i<br />
väggen.<br />
Asylen. I paviljong B för män har ett förrådsrum apterats<br />
<strong>till</strong> betjäningsrum; i paviljong C för män hafva 2<br />
rum med högt sittande fönster försetts med fönster i vanlig<br />
höjd och med glas af 1 cm. tjocklek. Flerestädes i diskkök<br />
och korridorer hafva de utslitna golfven af trä ersatts<br />
med golf af mosaikplattor.<br />
Nyköpings hospital. Uti de nyförvärfvade bostadshusen<br />
hafva 'inredts 6 st. trefliga lägenheter å 2 rum och kök för<br />
betjäning, hvarjämte ett vindsrum tagits i anspråk för sjuke,<br />
som inackorderats hos en gift skötare. En mindre lägenhet<br />
å 1 rum och kök har upplåtits åt yttre nattvakten.<br />
Piteå hospital och asyl. Bostadshuset för hospitalsläkaren<br />
är under året färdigbyggdt och taget i bruk. Det inhägnade<br />
hospitalsområdet har utvidgats genom utflyttning<br />
af det staket, som begränsade hospitalets östra gräns; den<br />
s. k. Munksundsvägen afstängdes härigenom, hvadan en ny<br />
väg utmed staketets yttre anlagts. Lastbryggan är ombyggd<br />
och förstärkt; uppmuddringsarbeten invid bryggan<br />
hafva utförts för att bereda möjlighet för större kolångare<br />
att komma in <strong>till</strong> bryggan.<br />
Stockholms hospital. I de lugna afdelningarnas promenadgårdar<br />
har den ändring vidtagits, att de höga, utåt parken<br />
vettande planken borttagits och ersatts med ett lågt<br />
spjälstaket. Bryggan och kallbadhuset hafva reparerats.<br />
Säters hospital. Af de inom stora byggnadskomplexen<br />
belägna paviljongerna blefvo alla med undantag af två förda<br />
under tak; de senare blefvo uppmurade <strong>till</strong> och med andra<br />
våningen; inre putsningen är fullt utförd inom 5 af de stora<br />
paviljongerna och pågick vid årsskiftet inom de öfriga under<br />
tak förda paviljongerna. Öfverläkar- och sysslomansbostäderna<br />
blefvo förda under tak och deras inre inredning<br />
påbörjades. Grunderna <strong>till</strong> kolonivillorna äro utförda och<br />
socklarna satta. Kontrakt äro afslutade angående vattenoch<br />
afloppsledningar, ångpanneanläggning med värmledning,<br />
elektrisk belysningsanläggning samt köks- och tvättanordning.<br />
Uppsala hospital och asyl. Hospitalet. Den i förra<br />
årets berättelse omförmälda omändringen af paviljong VII för<br />
kvinnor <strong>till</strong> bostadshus för ekonomibetjäning har under året<br />
afslutats; bostadslägenheter för 6 familjer hafva där anordnats.<br />
Det höga planket omkring promenadgården <strong>till</strong> afdelning<br />
I har nedtagits och ersatts med spjälstaket. Ombyggnad<br />
af afdelning VI för kvinnor har tagit sin början.<br />
Den elektriska belysningsauläggningen blef färdig och tagen<br />
i bruk.<br />
Asylen. De tre matsalarna och lägenheten för servererskor<br />
i <strong>till</strong>byggnaden vid asylens kök hafva under året blifvit<br />
färdiga.<br />
Begrafningsplatsen har planerats, invigts och tagits i<br />
bruk.<br />
Vadstena hospital och asyl. Nedre matsalskorridoren å<br />
mansafdelningen har <strong>till</strong> en del belagts med golf af viktoriaplattor.<br />
För vinnande af nödig hållbarhet hafva några<br />
fönsterluckor inom manliga isoleringsafdeldelningarna på insidan<br />
fatt plåtbeklädnad.<br />
Visby hospital. Öfvervakningssalarne hafva belagts med<br />
linoleummattor.<br />
Vänersborgs hospital och asyl. A afdelningarna in A,<br />
B och C samt VIII A, B och C hafva nya dörröppningar<br />
upptagits mellan tvenne in<strong>till</strong> hvarandra gränsande sofrum<br />
för att underlätta öfvervakningen af där liggande halforoliga<br />
och osnygga sjuka. Mellan badrum och närgränsande<br />
sjukrum å afdelningarna IV, V, IX och X hafva äfvenledes<br />
dörröppningar upptagits i afsikt att åstadkomma bekvämare<br />
öfvervakning af dessa lokaler. Denna omändring har dock<br />
visat sig vara mindre ändamålsenlig; stora massor vatten<br />
slungas af de i långbaden liggande oroliga patienterna in i<br />
det närgränsande rummet, och det starka stimmet från badrummet<br />
verkar oroande på de sjuka. — Mellan bageriet och<br />
obduktionshuset har uppförts en träbod för skydd åt den<br />
under året inköpta lastautomobilen. En svängbar lyftkran<br />
för elektrisk kraft att användas för lossning af kol, grus,<br />
ved o. d. har uppsatts på den nya bryggan.<br />
Västerviks hospital. Samtliga inom stora byggnadskomplexen<br />
belägna paviljonger blefvo förda under tak; inre<br />
putsningen är fullbordad i fyra af dessa paviljonger; öfverläkar-<br />
och sysslomansbostäderna äro förda under tak. Grundläggningen<br />
för -5 öppna paviljonger och 4 kolonivillor påbörjades.<br />
Kontrakt äro afslutade med respektive entreprenörer<br />
afseende hospitalets förseende med dels kall- och varmvatten-<br />
samt afloppsledningar, dels elektrisk belysning, dels<br />
erforderliga köks- och tvättapparater.<br />
Växjö hospital. Genom det af Kungl. Maj:t och Riksdagen<br />
under året beslutade inköpet af en del af egendomen<br />
Växjö-östregård, som afskiljt hospitalets centrala område<br />
från området vid Brända udden, har hospitalet erhållit sammanhängande<br />
ägor med mera naturliga gränser. Kriminalpaviljongen<br />
har försetts med 4 promenadgårdar — 3 med<br />
plank och 1 med staket — i stället för de förutvarande 2<br />
gårdarne.<br />
Ang. de kostnader för underhåll och förbättringar af<br />
byggnader och gårdar, hvilka bestridts af respektive direktioner,<br />
hänvisas <strong>till</strong> n:r 18 bland bifogade tabeller.<br />
Medicinalstyrelsen har under år 1909 afslutat nedanstående<br />
kontrakt om nyanläggningar resp. väsentligare reparationer<br />
af statens hospital. Med;<br />
3
4<br />
Kr.<br />
1) Byggmästaren J. Johansson, ang. uppförande af ett bostadshus för<br />
hospitnlsläkaren vid Kristinehamns hospital<br />
2) Elektr. Aktiebolaget A. E. G., ang. elektrisk installation Tid Upp<br />
16,C00.<br />
sala hospital<br />
3) Luth & Roséns elektr. aktiebolag ang. elektrisk installation inom<br />
bostadshus för hospitalsläkaren oeh gifta värdare vid Lunds hospital<br />
93,062.<br />
och asyl . :<br />
4) Elektr. Aktiebolaget A. E, G., ang. elektrisk belysningsanläggning vid<br />
2,480.<br />
Säters hospital 93,290.<br />
5) Värmeledningsaktiebolaget Calor, ang. leverans af nya tvättapparater<br />
vid Göteborgs hospital<br />
6) K. M. Noréns elektr. affär, ang. åskledaranläggning vid Kristinehamns<br />
4,185.<br />
hospital : . . . 5,310.<br />
7) Sydsvenska Gjuteri Aktiebolaget, ang. vatten- och afloppsledningar <strong>till</strong><br />
och inom bostadshus för bospitalsläkaren och gifta vårdare vid<br />
Lunds hospital oeh asyl<br />
8) P. A. Sjögren, ang. vntten- och afloppsledningar <strong>till</strong> och inom bo<br />
3,775.<br />
stadshus för gifta värdare vid Vänersborgs hospital och asyl . . .<br />
9) Elektriska Bolaget, ang.' elektrisk installation i l:a klass paviljong<br />
2,990.<br />
m. fl. byggnader vid Göteborgs hospital<br />
10) A. J. G. Bissmarck & C:o, ang. vatten- och afloppsledningar <strong>till</strong> och<br />
8,721.<br />
inom l:a klass paviljong m. 11. byggnader vid Göteborgs hospital .<br />
11) Värmeledningsaktiebolflget Celsius, ang. värmeledning inom l:a klosB<br />
22,550.<br />
paviljong vid Göteborgs hospital 24,750.<br />
12) Värmeledningsaktiebolagot Celsius, ang. nngpanueanläggning samt<br />
värmeledning vid Säters hospital . - 213,480.<br />
13) Elektr. Aktiebolaget A. E. G., ang. elektrisk installation inom bostadshus<br />
för gifta vårdare vid Vänersborgs hospital och asyl<br />
14) Hj. Kallenberg, ang. om-, <strong>till</strong>- och påbyggnad af paviljong n:r 6 vid<br />
1,744.<br />
Uppsala hospital<br />
15) Värmeledningsaktiebolaget Calor, ang. köks- och tvättanordningar vid<br />
58,950.<br />
Säters hospital<br />
16) Värmeledningsaktiebolaget Calor, ang. köks- och tvättanordningar vid<br />
52,150.<br />
Västerviks hospital<br />
17) Elektr. Aktiebolaget A. E. G., aug. elektrisk belysningsanlägguing vid<br />
53,450.<br />
Västerviks hospital<br />
18) Sydsvenska Gjuteri Aktiebolaget, ang. vatten- och afloppsledningar vid<br />
90,650.<br />
Västerviks hospital<br />
19) E. Sällströms eftr. Adolf Conilton, ang. vatten- och afloppsledningar<br />
169,980.<br />
vid Säters hospital 189,071.<br />
2. Utrymme.<br />
Platsantalet vid statens anstalter för sinnessjuka har<br />
under året ökats med 28 vid Vänersborgs hospital; dessa<br />
platser hafva <strong>till</strong>kommit därigenom att de bada länspaviljongerna,<br />
som anordnats som öppna paviljonger, äro afsedda<br />
för 29 sjuka i hvarje paviljong, under det länet berättigats<br />
<strong>till</strong> vård af endast 15.<br />
Fördelningen af sjukplatser i de olika anstalterna var<br />
vid redovisningsårets slut följande:<br />
Antalet expektanter vid årets slut uppgick <strong>till</strong> 2,554<br />
mot 2,404 vid förra årets slut. Det har emellertid visat sig,<br />
att en hel del sjuka vid tid, då plats å anstalt kan dem<br />
beredas, af en eller annan anledning icke längre äro i behof<br />
af anstaltsvård. Sålunda meddelar öfverläkaren vid Härnösands<br />
hospital, att af de under året efterskrifna hade 41<br />
män och 14 kvinnor uteblifvit; af dessa hade 20 <strong>till</strong>frisknat,<br />
24 så förbättrats, att de ej längre voro i behof af hospitalsvård,<br />
7 aflidit oeh 4 uteblifvit utan angifven orsak.<br />
Angående beläggningen af de genom utvidgningen utaf<br />
Kristinehamns hospital vunna platserna meddelar hospitalets<br />
öfverläkare: »Beläggningen af de ny<strong>till</strong>komna platserna har<br />
fortgått, dock icke utan betydande svårigheter med hänsyn<br />
<strong>till</strong> det ovanligt svårhandterliga patientmaterial, som stått<br />
<strong>till</strong> buds. Ett hinder för beläggningens ostörda gång på<br />
kvinnosidan uppstod mot slutet af året genom inträffandet<br />
af några fall af scarlatina. Vid årets slut voro ännu obesatta<br />
36 platser, däraf 1 på mans- och 35 på kvinnosidan.<br />
Vid årets början funnos 253 expektanter och under året<br />
hafva inkommit 131 ansökningar. Då under året intagits<br />
174, har sålunda plats kunnat beredas för 45.3 % af de ansökta.»<br />
Angående sjukvården å Växjö hospitals kriminalafdelning<br />
meddelar öfverläkaren Lindell, bland annat, följande:<br />
»Delningen af kriminalpaviljongens bada promenadgårdar<br />
har under året af slutats, hvarigenom denna paviljong nu<br />
disponerar 4 promenadgårdar — 3 med plank och 1 med<br />
staket —, alla med soltält och klosettbyggnader. Härmed<br />
har det för handhafvandet af ifrågavarande patienter nödvändiga<br />
uppdelandet af afdelning II (för lugna) i tvenne<br />
skilda afdelningar kunnat definitivt genomföras; patienterna<br />
i denna paviljong äro alltså numera fördelade på 6 afdelningar.<br />
En af de stora olägenheterna för anstalten i sin helhet<br />
af sammanförandet på ett ställe af ett större antal svårdisciplin<br />
er ade element har af erfarenheten alltjämt vunnit<br />
bekräftelse; min likaledes i årsberättelsen för 1907 uttalade<br />
åsikt om nuvarande kriminalafdelningens lämpliga framtida<br />
användning, sedan den kunnat evakueras från sina nuvarande<br />
internater, har yttermera stadgats. I och med kriminalpaviljongens<br />
beläggande sedermera uteslutande med<br />
sinnessjuka i inskränkt mening synes mig platsantalet därstädes<br />
kunna utan olägenhet ökas med minst 25 platser, en<br />
icke oväsentlig fördel af frångåendet af en särskild kriminalanstalt;<br />
hvilket i alla fall kommer att tvinga sig fram,<br />
sedan numera erfarenheten visat olämpligheten af denna<br />
vårdtyp i samband med den i allt friare former sig utvecklande<br />
sinnessjukvården.»<br />
3. Mathållning och utspisning.<br />
Angående utspisningen vid Stockholms hospital meddelar<br />
dess öfverläkare: »För att bereda en något mer <strong>till</strong>fredsställande<br />
matsedel å l:a klass utan att behöfva öfverskrida<br />
det i stat bestämda portionspriset har sedan sommaren 1909<br />
kvällsvarden gjorts något rikligare på middagens bekostnad.<br />
I stället för dubbla efterrätter (saftsoppa + efterrätt) eller
liknande utspisning af maträtter, af hvilka den ena utan<br />
afsaknad visat sig kunna indragas, har en mindre varmrätt,<br />
såsom en liten biffstek, fiskfärs, omväxlande med kallskuret<br />
<strong>till</strong>agts kvällsmaten. Som ett önskemål kvarstår emellertid<br />
att göra äfven frukostarne litet mera omväxlande och i stället<br />
för rökt och salt mat, som ofta nog ej af de sjuka fördragas,<br />
införa rätter af en mera allmänt omtyckt art. A<br />
allmänna klassen har på grund af inkomna anmärkningar<br />
och påminnelser om den allt för dyra ntspisningen å Stockholms<br />
hospital en konsekvent indragning af extra portioner<br />
och sjukportioner ägt rum. Då sjukportioner varit alltför<br />
tydligt indicerade för att icke utan uppenbar skada kunna<br />
borttagas, har smöret i desamma utbytts mot margarin.»<br />
Utspisningen för första klass vid Uppsala hospital har hela<br />
året skett efter s. k. säsongmatsedlar, hvarigenom en större<br />
omväxling kunnat beredas de spisande. I detta ärende meddelar<br />
öfverläkaren vidare: >I allmänhet har belåtenhet<br />
varit rådande; dock har sammansättningen af måltiderna<br />
esomoftast klandrats. Det är öfver hufvud ett rätt otacksamt<br />
göra att bestämma matsedlarna. Innan här uppgjorda<br />
matsedlar föreläggas <strong>till</strong> stadfästelse, torde de ännu ett år<br />
böra pröfvas. I allmänhet kan man med fog påstå, att frukostarna<br />
äro för klena. I allmänna klassens utspisning har<br />
omväxling beredts hufvudsakligen genom ersättande af sillen<br />
ett mål i veckan med färsk fisk. Turvis på anstaltens olika<br />
afdelningar har utspisats pannkaka. Färska trädgårdsprodukter<br />
hafva mer än vanligt kommit <strong>till</strong> bruk. Det torde<br />
dock icke vara tvifvel underkastadt, att allmänna klassens<br />
spisordning är i behof af omarbetning.»<br />
Här nedan meddelas en uppgift å såväl det i utgiftsstaterna<br />
fastställda priset å portion för betjäning samt<br />
sjuka af första och allmän klass som ock leveranspriset å<br />
mjölk och nötkött.<br />
Uppgift å portionspris enligt utgiftsstat samt leveranspris<br />
å mjölk- och kött vid statens anstalter för sinnessjuka<br />
för år 1909.<br />
4. Tjänstemän och betjäning.<br />
Genom nåd. bref den 27 augusti 1909 har medicine licentiaten<br />
Ulrika Erikson meddelats <strong>till</strong>stånd att utan hinder<br />
af bestämmelserna i nådiga kungörelsen den 6 november<br />
1903 angående kompetens för kvinnliga läkare att innehafva<br />
vissa läkarbefattningar söka och innehafva befattning såsom<br />
biträdande läkare vid de statens anstalter för sinnessjuka,<br />
där sådan befattning blifvit eller kan varda för<br />
kvinnoafdelning särskildt inrättad, dock utan befogenhet<br />
för henne att mottaga förordnande som öfverläkare.<br />
Omsättningen bland sjuJcvårdsbetjäningen har under<br />
året varit helt ringa; sålunda meddelas exempelvis från<br />
Piteå hospital och asyl, att endast en skötare och en sköterska<br />
afgått; vid Stockholms hospital har omsättningen varit<br />
mindre än föregående år. Angående rekryteringen af sjukvårdspersonalen<br />
meddelar öfverläkaren vid Vänersborgs hospital<br />
och asyl, att den varit lättare än under föregående år.<br />
»Visserligen har man ett par gånger mast <strong>till</strong>gripa annonsering,<br />
men har då <strong>till</strong>strömningen varit ganska stor beträffande<br />
såväl kvinnor som män. Orsaken här<strong>till</strong> ligger<br />
nog <strong>till</strong> någon del i de nuvarande dåliga förhållandena på<br />
arbetsmarknaden, men äfven däri att man kommit <strong>till</strong> insikt<br />
om att hospitalsbetjäningens villkor icke äro att förakta.<br />
Säkerligen skulle belåtenheten med ställningen vara allmännare<br />
och mycket större än den tyvärr är, såvida icke bland<br />
betjäningen liksom nästan öfverallt eljest nu för tiden en<br />
eller annan s. k. ledare uppträdde, som finner sitt nöje uti<br />
eller med sin fördel förenligt att väcka och underblåsa missnöjet.<br />
Då detta går ut öfver sådant som utspisning, beklädnad<br />
och dylikt, torde det vara helt och hållet oberättigadt<br />
åtminstone hvad härvarande anstalt beträffar. I allmänhet<br />
kan man emellertid saga, att största delen af betjäningen<br />
är af god beskaffenhet och söker fylla sina plikter<br />
samvetsgrant.» Beträffande omsättningen vid samma<br />
anstalt skulle den, framhåller öfverläkaren, varit mindre,<br />
om ej anstaltens läge vore så afskildt. »Tillfällen <strong>till</strong> förströelser<br />
saknas nästan alldeles. Några föreläsningar hafva<br />
hållits under året. De hafva hufvudsakligen afhandlat geografiska<br />
och nationella ämnen och varit rätt talrikt besökta.<br />
För öfrigt har samlingssalen ofta användts <strong>till</strong> möten och<br />
föredrag dels af nykterhetsföreningen på platsen dels af härvarande<br />
religiösa sammanslutningar bland betjäningen. Några<br />
gånger hafva äfven dans<strong>till</strong>ställningar förekommit för<br />
betjäningen.»<br />
Vid hvarje anstalt finnas anställda ett antal gifta skötare,<br />
hvilka antingen beredas familjebostäder i respektive anstalters<br />
bostadshus eller ock, om sådana ej finnas <strong>till</strong>gängliga<br />
och skötarne varit anställda öfver 3 år i hospitalsväsendets<br />
tjänst, <strong>till</strong>delas hyres- och bränsleersättning.<br />
Årliga understöd hafva under redovisningsåret <strong>till</strong>delats<br />
7 befattningsinnehafvare, hvilka på grund af ålder eller<br />
sjukdom nödgats lämna sina tjänster.<br />
Patriotiska sällskapets medalj har <strong>till</strong>delats en förestånderska<br />
och en skötare, anställda vid Härnösands hospital,<br />
för långvarig och trogen tjänst.<br />
Genom nåd. bref den 26 mars 1909 har anvisats ett anslag<br />
å 6,000 kronor för anordnande af undervisningskurser<br />
för sjukvårdsbetjäningen vid statens anstalter för sinnessjuka;<br />
hvarje i undervisningen deltagande läkare <strong>till</strong>erkändes<br />
ett arfvode beräknadt efter högst 15 kronor för hvarje<br />
5
6<br />
lektion om minst en timme med villkor dock att hela<br />
kostnaden för hvarje kurs icke öfverstiger 300 kronor.<br />
5. De sjukas sysselsättning och förströelser.<br />
Å statens anstalter för sinnessjuka hafva under året<br />
utförts 880,020 dagsverken; med beräkning af 300 arbetsdagar<br />
för året och 6,980 sjuka vårdade per dag (tab. 15)<br />
befinnas 43 % af de närvarande patienterna varit sysselsatta<br />
med arbete. Vid de olika anstalterna har antalet arbetande<br />
patienter, uttryckt i procent, varit följande: Göteborgs hospital<br />
35 %, Härnösands hospital 54 %, Kristinehamns hospital<br />
38 %, Lunds hospital 43 %, Lunds asyl 42 %, Malmö asyl<br />
45 %, Nyköpings hospital 38 %, Piteå hospital och asyl 40 %,<br />
Stockholms hospital 32 %, Uppsala hospital 42 %, Uppsala<br />
asyl 61 %, Vadstena hospital och asyl 40 %, Visby hospital<br />
51 %, Vänersborgs hospital och asyl 46 %, Växjö hospital<br />
29 %, Växjö hospitals krim.-afd. 35 %.<br />
Vid en del hospital har <strong>till</strong>verkning af utredningsartiklar<br />
för de nya hospitalen i Säter och Västervik ägt rum.<br />
Ang. de sjukas sysselsättning meddelar öfverläkaren vid<br />
Vänersborgs hospital och asyl: »A manssidan hafva förutom<br />
bandväfstolar 8 större väfstolar för det mesta varit i gång.<br />
Hufvudsakligen har det varit konvalescenter, som sysselsatts<br />
därmed, innan de tagits i utarbete, men i brist på sådana<br />
hafva äfven en del kroniska fall fatt arbeta vid väfstolarna.<br />
A kvinnosidan har det arbetats vid 11 större väfstolar,<br />
det största antal som det trånga utrymmet å kvinnornas<br />
arbetssalar <strong>till</strong>åter. Väfningen har omfattat allt<br />
möjligt, handdukar, borddukar, sängöfverdrag, näsdukarklädningstyg<br />
m. m.><br />
Anordningar för de sjukas förströelser hafva varit desamma<br />
som under de närmast föregående åren. Från Stockholms<br />
hospital finnes antecknadt, att flere konserter anordnats<br />
i kyrksalen, vid hvilka sångkörer från hufvudstaden,<br />
mera bekanta konstnärer och musikälskare bidragit; vid jul<br />
och andra högtider hafva fester anordnats, hvarvid de sjuke<br />
enligt gängse bruk trakterats. För sjuka vid Uppsala hospital<br />
och asyl har anordnats en utfärd i båt på Mälaren, och<br />
sjuke <strong>till</strong>hörande l:a klassen hafva deltagit i ett slädparti. Från<br />
Växjö hospital meddelas: »Utom sedvanliga säsongnöjen utomhus,<br />
som rikligt och omväxlande stå <strong>till</strong> buds för de patienter,<br />
som lämpligen kunna däri deltaga — såsom exempelvis<br />
vintertiden skridsko- och kälkåkning å särskildt anordnade<br />
skridskobanor och kälkbackar och sommartiden dans å hospitalets<br />
dansbana, krocket- och tennisspel, roddturer, fiske,<br />
kafferep i det gröna o. s. v. samt utom mera regelbundet<br />
återkommanda förströelser inomhus, såsom grammofonkonserter,<br />
scioptikonföreställningar och dans<strong>till</strong>ställningar, hafva<br />
under året flere konserter gifvits af skötarnes mässingssextett<br />
och den kvinnliga personalens sångkör med biträde af<br />
frivilligt medverkande solister; vidare hafva förekommit ett<br />
föredrag med bilder öfver »En resa i Egypten», en trolleriföreställning<br />
— mycket omtyckt nöjesform, ett slädparti för<br />
kvinnliga patienter o. s. v., allt bidragande <strong>till</strong> en angenäm<br />
omväxling i den eljes enformiga anstaltsvistelsen.»<br />
Till beredande af förströelser åt vid Göteborgs hospital<br />
intagna sjuka har nämnda hospital af friherrinnan M. Dickson<br />
äfven under redovisningsåret fatt mottaga en gåfva å<br />
300 kronor.<br />
6. Religionsöfningar och föreläsningar.<br />
Ang. gudstjänsterna vid Härnösands hospital meddelar<br />
anstaltens predikant följande: »Hvarje tisdags och fredags<br />
afton kl. 4 hafva patienterna samlats <strong>till</strong> bibelläsning,<br />
bön och psalmsång, nämligen männen på tisdagarna, utom<br />
under sommarmånaderna, då de på grund af sysselsättning<br />
utom hus ej lämpligen kunnat samlas, och kvinnorna på<br />
fredagarna under hela året. Valda bibeltexter hafva därvid<br />
kateketiskt genomgått», hvarunder det visat sig, att ej så<br />
få, särskildt bland kvinnorna, ägt rätt god insikt i vår<br />
kristna lära äfvensom intresse för hithörande frågor. De<br />
närvarande patienternas antal vid dessa veckogudstjänster<br />
har varierat mellan 15 å 25. Några af betjäningen hafva<br />
alltid närvarit vid dessa <strong>till</strong>fällen. Under fastan hölls passionspredikan<br />
en gång i veckan, nämligen hvarje onsdag kl.<br />
5 e. m., gemensamt för män och kvinnor, under hvilken tid<br />
de ofvan nämnda tisdags- och fredagsgudstjänsterna voro<br />
inställda. Antalet närvarande patienter var ungefärligen<br />
detsamma, stundom något mindre än vid de söndagliga gudstjänsterna.<br />
På julafton voro patienterna samlade i den<br />
stora salen uti nya byggnaden omkring en prydlig julgran,<br />
och hölls då för dem en kort betraktelse öfver julens firningsämne,<br />
hvarjämte förekom bön och psalmsång.»<br />
Predikanten vid Kristinehamns hospital meddelar: »Biblioteket,<br />
som är af betydande omfattning och flitigt anlitas,<br />
har genom öfverläkarens försorg under året ansenligt<br />
<strong>till</strong>ökats medels inköp af lämpliga, värdefulla böcker och<br />
arbeten, hvadan det f. n. omfattar 1,225 nummer eller band.»<br />
Predikanten meddelar vidare, att, några olägenheter af det<br />
förhållandet, att han är boende utom hospitalet, icke försports.<br />
I sin ämbetsberättelse från Lunds hospital och asyl anför<br />
predikanten, bland annat, följande. »Tack vare de medel,<br />
som jag i slutet af år 1908 på frivillig väg insamlade<br />
från personer i staden Lund och vid anstalten, har under<br />
året kunnat hållas åtta högtidsgudstjänster med körsång,<br />
utförd af en kör på åtta personel 1 från Lunds domkyrkokör.<br />
Patienterna hafva med glädje och uppbyggelse deltagit i<br />
dessa gudstjänster och långt framåt bevarat dem som ljusa<br />
minnen. En eftermiddag i veckan har varit anslagen <strong>till</strong><br />
underhållning. Med fortsatt intresse hafva männen åhört<br />
den fortskridande läsningen af Selma Lagerlöfs »Nils Holgersons<br />
resa» II, därvid Roths väggkarta öfver Sverige tjänat<br />
som åskådningsmaterial. Kvinnorna hafva fatt hora<br />
sådant som <strong>till</strong>talar dem mest: korta, vackra berättelser ur<br />
lifvet med något religiös prägel eller från vår kyrkas mission.<br />
Lämpliga sånger ur Eggelings sångbok hafva sjungits<br />
före och efter dessa underhållningar. Det har äfven<br />
händt, att någon patient tagit med sig sin fiol och spelat<br />
några stycken ensam eller samman med orgeln. Medel hafva<br />
beredts <strong>till</strong> inköp af ljusbilder öfver det heliga landet och<br />
ur frälsarens lif. Dessa förevisningar hållas i stora salen
å asylen under den lifligaste <strong>till</strong>slutning. Vackrast och mest<br />
senterad var en serie kolorerade bilder öfver de evangeliska<br />
julberättelserna; de gjorde sig ock utmärkt med anstaltens<br />
förträffliga scioptikonapparat. För det extra arbete, som<br />
dessa förevisningar kräfva, erhålles mera riklig lön i patienternas<br />
glädje och erkänsla.»<br />
Slutligen meddelar predikanten vid Piteå hospital och<br />
asyl: »Under oktober, november och december månader har<br />
konfirmationsundervisning meddelats en kvinnlig patient<br />
född 1889, intagen den 28 juli 1904. Hon hade i hemorten<br />
börjat på våren 1904 deltaga i konfirmationsundervisningen!<br />
men på grund af inträdande sinnessjukdom hade hon efter<br />
3 dagars undervisning nödgats sluta. Sedan dess har<br />
hon vårdats å hospitalet här. Under omkring ett år har<br />
hon mer och mer förbättrats, och i sammanhang med den<br />
fortgående förbättringen visade hon sig angelägen att få beredas<br />
<strong>till</strong> sin första nattvardsgång. I samråd med öfverläkaren<br />
har ock denna hennes önskan efterkommits. Hennes<br />
insikter i kristendom äro rätt goda, ofta tycktes hon<br />
hafva fattat allvaret i den högtidliga handlingen.»<br />
7. Sjukvård.<br />
Af samtliga under årets lopp intagna sjuka hafva 85 - 0<br />
8<br />
hafva förekommit resp. 5, 10 och 3 fall bland patienterna<br />
och resp. 2, 0 och 1 fall bland sköterskorna.» Med anledning<br />
af sjukdomens oupphörliga uppträdande har på Medicinalstyrelsens<br />
uppdrag föreståndaren för statsmedicinska anstaltens<br />
medicinskt-bakteriologiska afdelning, professor Alfred<br />
Pettersson på platsen verkställt undersökningar och anordnat<br />
en planmässig forskning efter smittohärden.<br />
Äfven å Piteå hospital och asyl har en tyfoidepidemi<br />
uppträdt; sammanlagdt hafva 12 manliga och 10 kvinnliga<br />
intagna sjuka varit angripna af nämnda sjukdom samt dessutom<br />
ett antal af anstaltens personal och dess familjemedlemmar.<br />
Intet fall medförde dock död.<br />
A Vadstena hospital och asyl förekommo af nu nämnda<br />
sjukdom två fall bland intagna sjuke och två fall bland betjäningen;<br />
en skötare afled. Slutligen är ett fall af tyfoidfeber<br />
med dödlig utgång antecknadt från Uppsala asyl.<br />
A Uppsala hospital och asyl uppträdde en epidemi af<br />
skorbut omfattande 42 fall, 27 män och 15 kvinnor, af dessa<br />
4 män och 3 kvinnor å hospitalet, de återstående å asylen;<br />
bland de senare inträffade 7 dödsfall (2 män och 5 kvinnor),<br />
öfverläkaren meddelar i ärendet följande: »Epidemien började<br />
på högsommaren och fortsatte <strong>till</strong> fram på senhösten.<br />
Den angrep så godt som uteslutande stuporösa och redan<br />
förut kakektiska patienter, hvilkas munhygien alltid trots<br />
ansträngningar lämnar åtskilligt öfrigt att önska. Orsaken<br />
har icke kunnat upptäckas. Det var hufvudsakligen patienter<br />
med mjölkportion, men dock icke uteslutande sådana,<br />
som angrepos af sjukdomen. Man tänkte på den sota mjölken,<br />
som på grand af den ständigt förekommande tyfoidfaran<br />
alltid plägat kokas, och på skummjölken, som pasteuriserats.<br />
Kokningen upphörde och den pasteuriserade mjölken<br />
försattes med icke pasteuriserad, från säkert hall hämtad<br />
mjölk, men det visade sig, att fall äfven efteråt uppträdde.<br />
Tankarne riktades också på potatisen, som af och<br />
<strong>till</strong> gaf anledning <strong>till</strong> anmärkningar, men fall uppträdde<br />
äfven sedan utspisning med årets nya potatisskörd börjat.<br />
I årets utspisning Lar färsk mat mera kommit <strong>till</strong> användning<br />
och en betydligt större kvantitet färska grönsaker ingått<br />
i patienternas förtäring än föregående år. Sjukdomens<br />
orsak står således allt fortfarande oförklarad. Materialet<br />
kommer att af en af anstaltens läkare vetenskapligt bearbetas.<br />
Det verksamma behandlingsmedlet utgjorde citron och<br />
färsk frukt. Enda sättet att mota en kommande epidemi<br />
torde vara att vid början af sommaren profylaktiskt använda<br />
citron och frukt i utspisningen.»<br />
Vid Kristinehamns hospital uppträdde 6 fall af scarlatina;<br />
intet dödsfall.<br />
Antalet kriminalpatienter (tab. 13) utgjorde vid årets<br />
slut 384 (32(5 män, 58 kvinnor), d. v. s. 5 - 5 % af samtliga<br />
närvarande. A de olika anstalterna förhåller sig antalet<br />
kriminalpatienter <strong>till</strong> hela antalet vid årets slut närvarande<br />
på följande satt: Göteborgs hospital (J-8 %, Härnösands hospital<br />
5-6 %; Kristinehamns hospital 29 y, Lunds hospital<br />
5·4 %, Lunds asyl 3l %, Malmö asyl 5'0 %, Nyköpings hospital<br />
7 - l %, Piteå hospital och asyl 3-5 %, Stockholms hospital<br />
61 %, Uppsala hospital 8-0 ?., Uppsala asyl 4-2 >, Vadstena<br />
hospital och asyl 30 %, Visby hospital 10 - 8 %, Väners<br />
borgs hospital och asyl 2-7 % samt Växjö hospital med Korsbergakolonien<br />
(kriminalafdelningen icke inberäknad) 27 %.<br />
Under året hafva 26 för brott <strong>till</strong>talade personer blifvit<br />
för observation och undersökning af Medicinalstyrelsen<br />
inremitterade <strong>till</strong> hospital; af dessa 26 personer hade af de<br />
betygsgifvande läkarna 15 förklarats i saknad af förståndets<br />
bruk, 6 i saknad af förståndets fulla bruk samt 5 <strong>till</strong>räkneliga.<br />
Af de afgifna utlåtandena återfinnes ett antal<br />
som bilaga 2 <strong>till</strong> denna berättelse.<br />
Antalet underhållsdagar (tab. 15) för de under året<br />
å anstalterna vårdade uppgick <strong>till</strong> 2,547,942, af hvilka för<br />
l:a klass 1-7 %, för 2:a klass 95 % och för 3:e klass 81-2 %,<br />
utan afgift 5·2 % och å landstings resp. stads stat 2 4 %.<br />
Totalkostnaden för sjukvården har uppgått <strong>till</strong> 4,026,612<br />
kronor 2 öre (tab. 15); medelkostnaden per sjukplats<br />
för år har varit 576 kronor 88 öre. Kostnaden har varit<br />
störst vid Stockholms hospital med 885 kronor 65 öre, minst<br />
vid Vänersborgs hospital och asyl med 485 kronor 72 öre.<br />
Medelkostnaden för hvarje sjuk för dag har utgjort 1 krona<br />
58 öre. Medelkostnaden af statsmedel per år och sjuk har<br />
utgjort 417 kronor 4 öre.<br />
Genom nåd. bref den 3 december 1909 hafva afgifterna<br />
vid statens anstalter för sinnessjuka under femårsperioden<br />
1910—1914 fastställts <strong>till</strong> följande belopp: för patient i första<br />
klassen 2 kronor 25 öre om dagen, dock att för patient<br />
i nämnda klass, <strong>till</strong>hörande Göteborgs hospital, afgiften utgår<br />
med 3 kronor 25 öre om dagen, för patient i andra klassen<br />
1 krona om dagen samt för patient i tredje klassen 60 öre<br />
om dagen. Nedsättning i afgiften för patient af första<br />
klass, hvilken delar rum med en eller flere, är numera ej<br />
medgifven.<br />
Angående hospitalens ekonomiska förvaltning har kontrollanten<br />
Helge Burman i sin årsredogörelse anfört bland<br />
annat följande: »Bland de frågor af ekonomisk art, med<br />
hvilkas utredning jag biträdt Kungl. Medicinalstyrelsen, må<br />
särskildt nämnas granskningen af leveransanbuden på proviant<br />
<strong>till</strong> hospitalen under år 1910, hvilka anbud underställts<br />
Kungl. styrelsens afgörande. Dessa anbud inkomma <strong>till</strong><br />
hospitalsdirektionerna, hvilka äga förorda de anbud de önska<br />
antagna. I regel hafva ock de med vederbörande direktions<br />
förord försedda anbuden af Kungl. Medicinalstyrelsen<br />
antagits, men i några fall hafva nya anbud mast infordras,<br />
då man af priserna att döma kunnat befara att s. k. ringbildning<br />
bland ortens leverantörer förelegat, eller priserna i<br />
öfrigt ansetts för höga, och har det i ifrågavarande fall<br />
visat sig, att afsevärdt lägre priser äfven ernåtts.<br />
Beträffande dessa leveransbud har jag hört olika meningar<br />
uttalas, dels rörande tidpunkten för deras afgifvande,<br />
dels rörande den tidrymd (1 år) de omfatta.<br />
Anbuden infordras under månaderna augusti—september<br />
för att kunna läggas <strong>till</strong> grund för utspisningskostnaden i<br />
kommande årets utgiftsstat. Vid denna tidpunkt äro emeltid<br />
priserna på en del varor, såsom mjöl o. d., hvilka äro<br />
beroende på årets skörd, ännu icke fastställda, och det är<br />
att befara, att anbudsgifvaren åsätter varan ett högre pris<br />
för att skydda sig, i den händelse årets skörd icke skulle<br />
utfalla efter beräkning och en prisstegring inträda. Likaså<br />
äro de profver, som åtfölja anbuden, icke <strong>till</strong>förlitliga, t. ex.
profven på torkad frukt, katrinplommon, russin o. d., enär<br />
den nya skörden, af hvilken leveransen skall äga rum, vid<br />
anbudens infordrande ännu icke är färdig. Många anse därför<br />
lämpligare, att anbud på varor af nu nämnda slag infordras<br />
två gånger om året, en gång på våren och en gång<br />
på hösten. Det torde emellertid kunna ifrågasättas, om den<br />
besparing, som skulle kunna göras härigenom, uppväger det<br />
i hög grad ökade arbete, som blefve en följd däraf. Däremot<br />
anser jag fördelaktigt, om infordrandet af anbuden uppskötes<br />
<strong>till</strong> oktober månad. Detta skulle icke vålla annan<br />
olägenhet än den, att <strong>till</strong> grund för utspisningskostnaden i<br />
utgiftsstaten för det kommande året finge läggas det löpande<br />
årets utspisningsstat, men då anslagen <strong>till</strong> utspisningen äro<br />
förslagsanslag, på hvilka nu i regel besparingar göras, torde<br />
ett dylikt förfaringssätt icke förorsaka några svårigheter,<br />
äfven om prisstegring skulle inträda.<br />
I rakt motsatt riktning, mot halfårsanbuden, uttala sig<br />
leverantörerna af mejeriprodukter, i synnerhet mjölk. Det<br />
inses lätt att en mejeriägare måste träffa särskilda anordningar<br />
för att kunna åtaga sig en leverans af mjölk <strong>till</strong><br />
någon af de större anstalterna, där årsbehofvet uppgår <strong>till</strong><br />
c:a 400,000 liter. Dessa anordningar, som bestå i inköp af<br />
flera kreatur, utvidgningar af ladugårdar o. s. v., äro förenade<br />
med stora kostnader och skulle ådraga leverantören<br />
förlust, om han erhölle leveransen endast för ett år. Enligt<br />
<strong>till</strong> mig lämnad uppgift skulle därför priset på mjölken<br />
kunna sättas betydligt lägre, om leverantören vore garan<br />
terad leveransen t. ex. 3 eller 5 år. Då detta icke torde<br />
medföra någon olägenhet för anstalten, anser jag försök böra<br />
göras med infordrande af anbud på mjölk omfattande t. ex.<br />
3 år.<br />
I detta sammanhang vill jag äfven framkasta frågan<br />
angående centralisering af uppköpen på en del varor. Jag<br />
är öfvertygad om, att afsevärda besparingar skulle göras,<br />
om gemensam upphandling ägde rum af sådana varor, af<br />
hvilka samma sort kommer <strong>till</strong> användning på samtliga anstalter.<br />
Jag tänker härvid närmast på stenkol, kläde, blårandig<br />
linneväf o. d., icke på proviant. Upphandlingen skulle<br />
icke ske så, att ett hufvudförråd inrättades, hvarifrån anstalterna<br />
skulle rekvirera sitt behof, utan anbud skulle infordras<br />
af Kungl. Medicinalstyrelsen på det för samtliga<br />
anstalter erforderliga årsbehofvet, hvarefter hvarje anstalt<br />
skulle direkt från leverantören mottaga sitt behof.<br />
De försök, som förut anställts med dylik upphandling,<br />
hafva icke gifvit önskadt resultat, men lär detta <strong>till</strong> stor<br />
del hafva berott därpå, att de olika anstalterna ej kunnat<br />
enas om en gemensam kvalitet af en viss vara.<br />
Jag har emellertid under utredning denna fråga och<br />
hoppas inom kort kunna framkomma med förslag härutinnan.><br />
Här nedan lämnas en jämförande öfversikt öfver kostnaden<br />
vid statens anstalter för en del af de hufvudrubriker,<br />
som upptagas i tab. n:r 17.<br />
Öfversikt öfver kostnaden för år och sängplats vid statens hospital för aflöning, utspisning, kläder, eldning,<br />
medicin och tvätt under år 1909.<br />
Angående de olika sjuMomsformernas förekomst bland<br />
de vid årets slut vid hvarje anstalt och vid samtliga anstalterna<br />
befintliga samt de under året intagna och <strong>till</strong>frisknade,<br />
uttryckt i procenttal, hänvisas <strong>till</strong> öfversikt å<br />
sid. 10:<br />
Hvad i öfrigt angår sjukvården och därmed sammanhängande<br />
frågor å rikets anstalter för sinnessjuka hänvisas<br />
<strong>till</strong> tab. 1—19.<br />
Angående kolonien i Korsberga har öfverläkaren Lindell<br />
meddelat följande:<br />
2—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
Af de under året <strong>till</strong> Korsberga utflyttade sjuke hade<br />
3 män och 1 kvinna förut varit där intagne.<br />
För utflyttning i familjevården hade från andra anstalter<br />
<strong>till</strong> Växjö hospital under 1909 öfverflyttats 17 män och<br />
3 kvinnor, nämligen från Stockholms hospital 2 män och 3<br />
9
10<br />
Öfversikt öfver de olika sjukdomsformernas förekomst bland de vid 1909 års slut vid hvarje anstalt och<br />
vid samtliga anstalter befintliga samt de under året intagna och <strong>till</strong>frisknade sjuka, uttryckt i procent.<br />
kvinnor, från Uppsala asyl 10 män och från Vänersborgs<br />
hospital och asyl 5 män. Af dessa kunde under året i familjevården<br />
öfverflyttas samtliga från Stockholms hospital<br />
mottagna sjuka, 8 af de från Uppsala asyl och 4 af de från<br />
Vänersborgsanstalten mottagne männen. Af de i december<br />
1908 mottagne männen 4 från Lunds hospital, 2 från Lunds<br />
asyl och 5 från Nyköpings hospital hade samtliga under<br />
året anbragts i Korsbergakolonien.<br />
Återflyttningarna <strong>till</strong> hospitalet hafva i 2 fall berott<br />
på psykisk försämring och i 1 fall på kroppslig sjukdom.<br />
Den fjärde återflyttade patienten var stadd i konvalescens<br />
och kunde snart hemsändas frisk <strong>till</strong> hemorten.<br />
De vid 1909 års utgång närvarande sjuke voro fördelade<br />
sålunda:<br />
Under året hafva sålunda icke mindre än 12 nya hem<br />
för män och 4 för kvinnor <strong>till</strong>kommit, medan endast 2 hem<br />
(för män) upphört, det ena på grund af vårdarfamiljens<br />
olämplighet, det andra på grund af vårdarens frånfälle.<br />
Fortfarande råder stark efterfrågan efter i landtbruket sysselsättbara<br />
män, en efterfrågan, som på grund af den fort-<br />
satta stagnationen i sjukomsättning å mansafdelningen vid<br />
Växjö hospital <strong>till</strong>svidare ej kan <strong>till</strong>godoses ensamt från<br />
hospitalets egen sjukpersonal. Platsaatalet i Korsberga har<br />
emellertid i utgiftsstaten för 1910 beräknats höjdt <strong>till</strong> 125,<br />
hvilken siffra i alla händelser torde kunna under detta år<br />
uppnås.<br />
Vårdarne <strong>till</strong>hörde vid årets utgång följande kategorier:<br />
jordbrukare, hemmansägare 30, arrendatorer 5, torpare 3;<br />
handtverkare, smed 1, snickare 1, skomakare 3; arbetare 3;<br />
handlande 1; = summa 47 hem.<br />
Af patienterna hafva 74 % af männen och 55 % af kvinnorna<br />
eller sammanlagdt 66 - 4 % af samtliga under året vårdade<br />
sjuke kunnat sysselsättas, såsom framgår af följande<br />
sammanställning:<br />
Med anledning af svårigheten att få behöfliga lagningar<br />
af kläder o. d. utförda i orten har en familjevårdspatient,<br />
kunnig i skrädderiyrket, antagits <strong>till</strong> biträde i centralhemmet<br />
och verkstadsrum för denne förhyrts i det forna<br />
eentralhemmet Vänhem, då sådant icke kunnat anordnas i
Tomtebo. De ekonomiska fördelarne häraf hafva varit betydande.<br />
Såsom flitpengar har fortfarande i regel utgått 5 öre<br />
per arbetsdag samt <strong>till</strong> 3:ne biträden i centralhemmet (2<br />
män och 1 kvinna) 10 öre. Flitpenningarna användas i<br />
regel <strong>till</strong> tobak för därvid förut vanda manliga sjuke samt<br />
<strong>till</strong> böcker, tidningar, julpresenter m. m. För samtliga<br />
sjuka med vårdare hölls å Tomtebo en midsommarfest, som<br />
för samtliga deltagare efterlämnade mycket angenäma<br />
minnen.<br />
Omsättningen inom centralhemmet framgår af följande<br />
tabell:<br />
Af förenämnda i centralhemmet vårdade voro 34 män<br />
och 13 kvinnor. Högsta antalet samtidigt vårdade af bada<br />
könen har varit 10; maximiantalet samtidigt intagne män<br />
= 7, d:o kvinnor = 4. Då centralhemmets bada rum för<br />
manliga sjuka endast kunna rymma 7 sängar, har flere gånger<br />
inträffat, att patienter, som behöft inflyttas <strong>till</strong> hemmet<br />
från vårdare, mast vänta <strong>till</strong>s plats kunnat vinnas genom<br />
motsvarande utflyttningar. Behofvet af ökadt central-<br />
11<br />
hemsutrymme, synnerligen för manliga patienter, har därför<br />
varit ganska kännbart. Direkt förflyttning från ett hem<br />
<strong>till</strong> ett annat lämpligare hem har ägt rum i 5 fall och från<br />
vårdarhemmet <strong>till</strong> hospitalet i 2 fall.<br />
Allmänna hälso<strong>till</strong>ståndet har varit <strong>till</strong>fredsställande.<br />
Provinsialläkaren har endast en gång behöft <strong>till</strong>kallas. De<br />
tvenne dödsfallen under året hafva orsakats det ena af carcinoma<br />
ventriculi och det andra af akut pneumoni.<br />
Fyra patienter hafva bortgått, men inom högst ett<br />
dygn återförts eller själfmant återkommit.<br />
Vårdafgifterna, som för de 3:ne biträdena vid centralhemmet<br />
utgått med 50 öre per dag, hafva i öfrigt växlat<br />
mellan 60 och 90 öre, och utgingo vid årets slut sålunda:<br />
3 patienter k 50 öre (Tomtebo), 21 patienter a 60<br />
öre, 20 patienter k 65 öre, 25 patienter k 70 öre, 19 patienter<br />
k 75 öre, 5 patienter a 80, 20 patienter å 85 öre och 1<br />
patient k 90 öre. Vårdafgifternas storlek utgjorde således<br />
vid årets utgång i medeltal 70'8 öre mot 73 öre under<br />
1908.<br />
Astalet underhållsdagar för patienter i familjevård i<br />
Korsberga uppgick <strong>till</strong> 37,417; medeltalet vårdade per dag<br />
utgjorde för 1909 102-5. Under 1908 voro motsvarande siffror<br />
28,792 och 78-6. Medelkostnaden per dag och patient<br />
kr. T03 och medelkostnaden per år och patient kr. 377-70.<br />
Motsvarande siffror uppgingo för 1908 <strong>till</strong> kr. 1-08 och<br />
395-35.<br />
I centralhemmet Tomtebo har icke någon väsentlig<br />
förändring under året utförts. Behofvet af dess utvidgning<br />
för att bättre kunna motsvara det med familjevårdens<br />
utveckling stegrade behofvet af ökadt platsutrymme är<br />
emellertid trängande och torde enligt min åsikt bast <strong>till</strong>godoses<br />
genom uppförande inom området af en särskild<br />
byggnad för manliga sjuka och betjäning, hvarigenom äfven<br />
kan vinnas bättre åtskillnad mellan könen, separeringsrum<br />
för störande sjuke, badlokal — f. n. provisorisk i ett uthus<br />
— samt verkstadslokal för en skräddare och en skomakare<br />
(yrkeskunniga familjevårdspatienter).<br />
Sammanställning af uppgifter från landstingens vid hospitalen belägna upptagningsanstalter för sinnessjuka<br />
för år 1909.
12<br />
Öfversikt öfver antalet intagna, döda, underhållsdagar samt utrymme å landstingens och de största<br />
städernas upptagningsanstalter för sinnessjuka år 1909.
) Landstingens upptagningsanstalter.<br />
Genom nåd. bref den 18 juni 1909 har Kopparbergs lans<br />
landsting meddelats <strong>till</strong>stånd att å Säters hospitals område<br />
uppföra en upptagningsanstalt i form af en starkt byggd,<br />
med celler och isoleringsrum försedd samt i 4 a 5 afdelningar<br />
fördelad paviljong för 30 sinnessjuka. Landstinget<br />
berättigas erhålla vard för 20 män och 10 kvinnor; villkoren<br />
äro i öfrigt desamma, som gälla för redan befintliga länsupptagningsanstalter<br />
invid hospital. Paviljongen är afsedd<br />
att bereda vard för insoeiala, samhällsvådliga manliga sinnessjuka<br />
utan afseende på huruvida de varit <strong>till</strong>talade för<br />
brott eller icke. Vid uppgörande af program <strong>till</strong> nämnda<br />
paviljong, hvilken blir den första i sitt slag i riket, hade<br />
Medicinalstyrelsen biträde af asylläkaren vid kriminalafdelningen<br />
vid Växjö hospital E. Lauritzen, hvilken under stipendiiresor<br />
gjort kriminalvården <strong>till</strong> föremål för sina särskilda<br />
studier.<br />
Antalet platser vid Västernorrlands lans landstings upptagningsanstalt<br />
å Härnösands hospitals område har genom<br />
nådigt bref d. 18 juni 1909 ökats med 4, 2 för hvardera<br />
könssidan, och utgör antalet platser alltså numera 12 för<br />
män och 12 för kinnor.<br />
Upptagningsanstalten invid Göteborgs hospital var färdig<br />
att tagas i bruk den 9 februari 1909. Alfsborgs lans<br />
landstings anstalt invid Vänersborgs hospital började beläggas<br />
den 20 april 1909.<br />
Afgifterna för sjuke å upptagningsanstalterna vid Lunds,<br />
Uppsala och Kristinehamns hospital hafva genom särskilda<br />
nåd. bref den 10 december 1909 för tiden in<strong>till</strong> utgången af<br />
år 1914 fastställts <strong>till</strong> 2 kronor per dag och sjuk.<br />
Angående landstingens vid hospitalen förlagda upptagningsanstalters<br />
verksamhet hänvisas <strong>till</strong> å sidan 11 stående<br />
sammandrag.<br />
Stockholms stads sinnessjukhus vid Långbro var i slutet<br />
af året så färdigt, att beläggningen kunde påbörja i december.<br />
Anstalten, som kan bereda plats för 640 sjuka, utgöres af<br />
två stora stora sjukhuskomplex i tre våningar samt administrations-,<br />
ekonomi- och bostadshus. Sjukhuset är afsedt för<br />
vard af såväl akuta fall, å upptågningsafdelningen, som kroniska<br />
fall, å asy laf delningen.<br />
BeträiFande landstingens samtliga upptagningsanstalters<br />
för sinnessjuka verksamhet hänvisas <strong>till</strong> öfversikt å sid. 12.<br />
c) Enskilda anstalter.<br />
Genom nåd. resolution den 16 april 1909 har Emma<br />
Norrman erhållit <strong>till</strong>stånd att i villan Solliden i närheten<br />
af Åkarps järnvägsstation anordna en enskild anstalt för<br />
vard på en gång af högst 8 sinnessjuka kvinnor under villkor,<br />
bland andra, att en i sinnessjukvård utbildad sköterska<br />
anställes såsom närmast ansvarig för sjukvården och att<br />
akuta fall af sinnessjukdom icke mottagas <strong>till</strong> vard å anstalten.<br />
Genom nåd. bref den 24 sept. 1909 har innehafvarinnan<br />
af enskilda anstalten Katrinelund invid Malmö erhållit <strong>till</strong>stånd<br />
att där <strong>till</strong> vard emottaga högst 12 sinnessjuka kvinnor<br />
på en gång i stället för förut fastställdt antal af 10.<br />
13<br />
Angående de enskilda anstalternas verksamhet hänvisas<br />
<strong>till</strong> följande öfversikt öfver omsättningen af sinnessjuka<br />
m. m.<br />
Öfversikt för år 1909 öfver antalet platser samt intagna,<br />
afförda och den 31 dec. 1909 närvarande<br />
vid enskilda anstalter för sinnessjuka.<br />
Af de såsom oförbättrade afförda äro 23 öfverförda <strong>till</strong><br />
annan anstalt för sinnessjuka.<br />
III. Antalet sinnessjuka och idioter<br />
inom riket.<br />
I tab. n:r 20 meddelas ett sammandrag af de uppgifter,<br />
hvilka det enligt § 69 i gällande nådiga stadga angående<br />
sinnessjuka åligger kyrkoherde samt kommunal- och hälsovårdsnämnd<br />
att <strong>till</strong> vederbörande tjänsteläkare afgifva.<br />
Här nedan meddelas en öfversikt öfver resultaten af<br />
tjänsteläkarnes besök hos sinnessjuka och idioter.<br />
Öfversikt för år 1909 öfver af provinsial- och extra<br />
provinsialläkare besökta sinnessjuka och idioter<br />
med hänsyn <strong>till</strong> deras antal, beskaffenheten af deras<br />
vård och deras behof af anstaltsvård.
14<br />
Stockholm den 21 december 1910.<br />
HERM. PETERSSON. RICHARD STENBECK.<br />
Angående de antecknade vanvårdade sjuka voro 2 bundna<br />
med lank eller rem vid väggen, 1 bor med kreaturen i<br />
ladugård, instängd i afbalkning, och 11 voro vårdade under<br />
synnerligen osnygga förhållanden.<br />
Kostnaden för vederbörande läkares resor för dessa besök<br />
hos sinnessjuka och idioter har uppgått <strong>till</strong> 28,583 kronor<br />
30 öre.<br />
Skyddsföreningen för sinnessjuka.<br />
Under år 1909 har skyddsföreningen öfverlämnat <strong>till</strong><br />
öfverläkarna vid statens anstalter för sinnessjuka <strong>till</strong>hopa<br />
1,680 kronor, hvaraf 300 kronor <strong>till</strong> Lunds hospital och asyl,<br />
300 kronor <strong>till</strong> Uppsala, 275 kronor <strong>till</strong> Vadstena och 250<br />
kronor <strong>till</strong> Växjö samt lägre belopp, minst 25 kronor, <strong>till</strong><br />
öfriga anstalter.<br />
Därjämte hafva <strong>till</strong> fyra sinnessjuka gifvits sammanlagdt<br />
400 kronor, hvadan sålunda hela understödsbeloppet<br />
uppgår <strong>till</strong> 2,080 kronor.<br />
Till bestridande af dessa utgifter har föreningen haft<br />
att <strong>till</strong>gå årsafgifter af 144 ledamöter och räntan af förut<br />
befintliga kapital, som ökats <strong>till</strong> 42,869 kronor 49 öre från<br />
42,803 kronor 29 öre.<br />
Underdånigst<br />
KLAS LINROTH.<br />
E. SEDERHOLM. FRED. BISSMARK.<br />
A. E. Bastman.
Tab. N:o 1. Sammanställning af uppgifterna från- statens anstalter för sinnessjuka angående<br />
intagna och afförda samt den 31 December befintliga patienter år 1909.<br />
Tab. N:o 2. Öfversikt för år 1909 öfver de å statens anstalter för sinnessjuka intagna,<br />
<strong>till</strong>frisknade, döda, samt vid årets slut befintliga, med fördelning<br />
efter de särskilda sjukdomsformerna.<br />
15
16<br />
Tab. N:o 3. Öfversikt för år 1909 öfver de å statens anstalter för sinnessjuka intagna, <strong>till</strong>frisknade<br />
och döda, med fördelning efter kön och ålder.<br />
Tab. N:o 4. Öfversikt för ar 1909 öfver de å statens anstalter intagna sinnessjuka 1 ),<br />
fördelade efter civilstånd, sjukdomens bestånd före intagningen<br />
samt antal förutgångna anfall.<br />
Tab. N:o 5. Öfversikt för år 1909 angående intagna å statens anstalt för sinnessjuka förut ej<br />
vårdade, fördelade efter sjukdomens form och efter ålder vid sjukdomens första utbrott.<br />
1 ) Från och med 15 år in<strong>till</strong> 20 år o. s. v.
Tab. N:o 6. Öfversikt för år 1909 öfver orsaker, under hvilkas inflytelser sinnessjukdom kan<br />
anses hafva uppkommit hos under året intagna.<br />
Tab. N:o 7. Öfversikt för år 1909 öfver de å statens anstalter för sinnessjuka för första<br />
gången intagna, fördelade efter stånd och yrke.<br />
17
18<br />
Tab. N:o 8. Öfversikt för år 1909 öfver de å statens anstalter för sinnessjuka för första<br />
gången intagna, med fördelning efter hemort.<br />
Tab. N:o 9. Öfversikt för år 1909 öfver de å statens anstalter för sinnessjuka <strong>till</strong>frisknade.<br />
Tab. N:o 10. Öfversikt för år 1909 öfver <strong>till</strong>friskningsprocenten bland de under de senaste<br />
10 åren å hospitalen intagna.
Tab. N:o 11. Öfversikt för år 1909 öfver dödsorsaker bland de å statens anstalter för<br />
sinnessjuka aflidna.<br />
Tab. N:o 12. Öfversikt för år 1909 öfver <strong>till</strong>fälliga sjukdomar bland de å statens anstalter<br />
för sinnessjuka vårdade.<br />
19
20<br />
Tab. N:o 13. Sammanställning af uppgifter från statens anstalter för sinnessjuka angående<br />
kriminalpatienter år 1909.<br />
Tab. N:o 14. Öfversikt för år 1909 angående å statens anstalter för sinnessjuka intagna 1 )<br />
och aflidna, af dementia paralytica lidande.<br />
1) Här tipptaxas icke i statens anstalter för sinnessjuka förut under diagnos dementia paralytica vårdade, ej heller från annan statens anstalt för sinnessjuka öfverförda.<br />
2) Från och med 1 Ir in<strong>till</strong> 2 ar o. «. T.<br />
3) Från och med 25 Ir in<strong>till</strong> 30 år o. •. T.
Tab. N:o 15. Sammanställning af uppgifter från statens anstalter för sinnessjuka angående<br />
antalet sjukplatser, underhållsdagar och medeltal vårdade i de olika<br />
betalningsklasserna samt utspisnings- och totalkostnaden år 1909.<br />
Tab. N:o 16. Öfversikt för år 1909 öfver de vid statens anstalter för sinnessjuka i och för<br />
den egentliga sjukvården anställda tjänstemän och betjäning.<br />
21
Tab. N:o 17. Inkomster för hospitals underhåll år 1909.<br />
Tab. N:o 18. Utgifter för hospitals underhåll år 1909.<br />
22
Tab. N:o 19. Sammandrag af 1909 års redovisning öfver anslaget <strong>till</strong> hospitals<br />
underhåll.<br />
23
24<br />
Tab. N:o 20. Sammandrag af kyrkoherdarnes och hälsovårds-
nämndernas uppgifter om sinnessjuka och idioter i riket år 1909.<br />
25
Bihang 2.<br />
Rättsmedicinska utlåtanden angående sinnesbeskaffenhet,<br />
afgifna af öfverläkare vid hospital och läkaren vid Växjö hospitals kriminalafdelning.<br />
1.<br />
I skrifvelse af den 18 januari 1909 har Kungl. Medicinalstyrelsen<br />
förordnat, att för förskingring m. m. <strong>till</strong>talade<br />
kontorsskrifvaren Ernst Leonard L. från Mölndal,<br />
om hvilkens sinnesbeskaffenhet vederbörande domare bogärt<br />
yttrande, skulle för observation och undersökning intagas<br />
härstädes, samt anhållit, att Kungl. Direktionen<br />
måtte anmoda öfverläkaren att i vanlig ordning <strong>till</strong> Styrelsen<br />
inkomma med utlåtande rörande den <strong>till</strong>talade.<br />
Utdrag af domboken, hållen vid särskilda sammanträden<br />
under lagtima hösttinget med Askims, Västra och östra<br />
Hisings samt Säfvedals härad på centralfängelset å Härlanda<br />
1908 den 15 och 29 september, den 16 och 27 oktober<br />
samt den 29 december, upplysa angående exploranden följande.<br />
Ernst Leonard L. är född i Kristianstad den 6 september<br />
1882. Han är konfirmerad med betyget 3 i kristendomskunskap.<br />
Till yrket e. o. landskanslist, korn han år<br />
1908 <strong>till</strong> Mölndal, hvarest han under ledighet för kronolänsmannen<br />
i Askims distrikt, J. V. G., uppehöll dennes<br />
tjänst från och med den 8 april <strong>till</strong> och med den 31 maj<br />
samt från och med den 29 juni <strong>till</strong> och med den 18 juli,<br />
då hans förordnande af Konungens Befallningshafvande telegrafiskt<br />
återkallades. Den 10 nästföljande september blef<br />
L., som då var anställd på ett häradsskrifvarekontor<br />
i Göteborg, häktad efter att hafva angifvits för det<br />
han under ofvannämnda länsmansförordnande förskingrat<br />
cirka 3,000 kronor. Vid rannsakningen den 15 september<br />
lämnade expl. om sig nedanstående uppgifter. Son af en<br />
gasverksarbetare och dennes hustru, var han den äldsta<br />
af femton syskon, af hvilka sex numera aflidit. Efter att<br />
ha genomgått hela folkskolan vann han inträde i första<br />
klassen af allmänna läroverket i Kristianstad. Där genomgick<br />
han fem klasser, var en af de bästa i sin klass och<br />
blef flyttad <strong>till</strong> den sjätte 1898. Han hade kostdagar hos<br />
olika familjer i staden. På grund af föräldrarnas fattigdom<br />
kunde han emellertid ej, såsom han önskat, gå kvar<br />
vid läroverket <strong>till</strong> studentexamen. Sedan han 1898 konfirmerats,<br />
försökte han under sommarmånaderna läsa, så att<br />
han skulle kunna hoppa öfver sjätte nedre klassen, men afstod<br />
därifrån af nyssnämnda anledning och tog plats på<br />
ett länsmanskontor i Hvilan, där han sedermera stannade<br />
i tre år <strong>till</strong> 1901. Härefter erhöll han anställning hos en<br />
kronofogde i Kristianstad och kvarstannade hos denne något<br />
öfver två år. Under sommaren tjänstgjorde han på<br />
27<br />
landskansliet i Kristianstad. År 1903 flyttade han <strong>till</strong><br />
en kronolänsman i Vinslöf och var där kontorsskrifvare,<br />
<strong>till</strong>s länsmannen 1906 skot sig. Under 1904 blef expl. utnämnd<br />
<strong>till</strong> e. o. landskanslist i Kristianstads län. Sedan<br />
han lämnat Vinslöf, erhöll han förordnande såsom kronolänsmar,<br />
i Vimmerby. Under kortare tid tjänstgjorde han<br />
äfven såsom stadsfiskal och stadsfogde i nämnda stad. I<br />
januari 1907 lämnade han Vimmerby och återvände <strong>till</strong> Kristianstad<br />
samt antog plats å därvarande yllefabriks kontor.<br />
I augusti 1907 blef han kontorsskrifvare hos kronolänsman<br />
G. i Mölndal, för hvilken han under två perioder vikarierade,<br />
såsom ofvan nämnts. Efter det hans senare länsmansförordnande<br />
telegrafiskt återkallats och G. ånyo<br />
trädt i tjänst, kvarstannade han hos denne såsom kontorsskrifvare<br />
<strong>till</strong> den 9 eller 10 augusti 1908. Under sin ofvan<br />
omförmälda tjänstgöring på länsmanskontoret i Hvilan hade<br />
L. första året ingen lön, bodde hos föräldrarna i Kristianstad<br />
och intog sina måltider hemma; sedan fick han en aflöning<br />
af tio kronor i månaden. Hos kronofogden i Kristianstad<br />
åtnjöt han fri bostad och fri kost, men hade, när<br />
han <strong>till</strong>trädde platsen, fyra eller fem hundra kronors skuld<br />
<strong>till</strong> handlande i staden för linnevaror och kläder. En del<br />
af skulden ,afbetalade han likväl under den tid, han var<br />
hos kronofogden, med pengar, som han förtjänade genom att<br />
biträda denne med extraarbeten. Hos kronolänsmannen i<br />
Vinslöf erhöll expl. fri bostad, fri kost och femton kronor<br />
i månaden, men, som han ej uppgifvit tanken på att<br />
taga studentexamen och därför gjorde bokinköp, ökades<br />
hans skulder, så att dessa vid slutet af hans tjänstgöring<br />
hos nyssnämnde kronolänsman uppgingo <strong>till</strong> omkring ett<br />
tusen två hundra kronor. I Vimmerby fick expl. femtio<br />
kronor i månaden, men kunde ej förtjäna något extra,<br />
hvadan skulderna, då bostaden kostade femton kronor och<br />
maten femtio kronor i månaden, ytterligare växte, så att<br />
de mot slutet af hans förordnande därstädes belöpte sig<br />
<strong>till</strong> ungefär två tusen kronor. Under hela denna nu omförmälda<br />
tid hade han varit synnerligen sparsam och ej roat<br />
sig mycket. På yllefabriken erhöll han fyrtio eller femtio<br />
kronor i månaden, men fick betala för mat och bostad hos<br />
sina föräldrar. Hos kronolänsman G. hade han fri bostad,<br />
fri kost och två hundra kronor om året. — Hord angående<br />
de handlingar, för hvilka han blifvit <strong>till</strong>talad, meddelade<br />
expl. följande. Under den tid, han tjänstgjorde såsom<br />
kontorsskrifvare hos G., innan han erhållit sitt<br />
första förordnande att uppehålla kronolänsmanstjänsten,
28<br />
använde han ej för egen räkning någonting af de penningar,<br />
som inflöto. För öfrigt hade han då mera sällan hand om<br />
några pengar; dem, han mottog, lämnade han städse <strong>till</strong><br />
G. När han <strong>till</strong>trädde sitt första förordnande, skedde<br />
ingen inventering, utan han öfvertog utan vidare skötandet<br />
af tjänsten. I rätt stor utsträckning förekommo order<br />
från kronofogden i Göteborgs fögderi att indrifva resterande<br />
krono- och kommunalutskylder samt böter enligt så<br />
väl häradsrättens som rådstufvurättens i Göteborg saköreslängder.<br />
Indrifningen af dessa medel <strong>till</strong>giek i regel<br />
så, att order af länsmannen på ämbetets vägnar utskrefs<br />
<strong>till</strong> fjärdingsmannen att verkställa densamma. Någon brådska<br />
med indrifningen plägade det ej vara, enär de, som<br />
skulle betala, gjorde det bättre, om den skedde långsamt.<br />
Var det fråga om en större restlängd, brukade fjärdingsmannen,<br />
då de fatt in ett par hundra kronor, remittera<br />
beloppet <strong>till</strong> länsmannen, men redovisningen <strong>till</strong> kronofogden<br />
från länsmanskontoret plägade ske för hela längden<br />
på en gång. I kronofogdens order om indrifningen stod en<br />
viss dag utsatt, inom hvilken redovisning skulle vara aflämnad<br />
<strong>till</strong> honom, och hade expl. de influtna medlen liggande<br />
uti en lada i det skrifbord, han begagnade, <strong>till</strong> dess<br />
ifrågavarande redovisningsdag närmade sig. Emellertid<br />
började han, sedan han varit <strong>till</strong>förordnad ungefär en vecka,<br />
att taga af de pengar, som inkommit, först dock endast<br />
mindre belopp, hvilka han hoppades sedermera kunna lagga<br />
<strong>till</strong>baka i kassan. Så småningom gick det ej en enda dag,<br />
utan att han ur kassan <strong>till</strong>grep penningar, hvilka han använde<br />
på nöjen. Han hade förut varit absolutist: nu korn<br />
han i dåligt sällskap och besökte, så ofta <strong>till</strong>fälle där<strong>till</strong><br />
gaf s, restaurationer; snart nog började han af ven besöka<br />
sämre nästen och lefva <strong>till</strong>sammans med prostituerade kvinnor,<br />
på hvilka han kastade ut jämförelsevis stora summor.<br />
Det kunde inträffa, att han på en enda dag gjorde af med<br />
anda <strong>till</strong> hundratals kronor; dock misstänkte han, att härvid<br />
personer, i hvilkas sällskap han varit, stulit en del<br />
från honom, när han var redlös. Huru mycket han under<br />
denna tid <strong>till</strong>gripit, visste han ej med säkerhet, men trodde,<br />
att det, som i angifvelsen påståtts, var ungefär tre<br />
tusen kronor. — 1 anslutning <strong>till</strong> expl:s berättelse meddelade<br />
kronolänsman G., som i egenskap af målsägande<br />
var <strong>till</strong>städes vid rannsakningen, att orsaken, hvarför han<br />
i början af augusti uppsagt L., var, att han vid olika <strong>till</strong>fällen<br />
påträffat denne med lösaktiga fruntimmer inne å<br />
länsmanskontoret nattetid, samt att han ej upptäckt L:s<br />
<strong>till</strong>grepp, förr än order korn från kronofogden om redovisning<br />
af restlängder, hvilka G. ej kände <strong>till</strong>, men<br />
hvilka han vid noggrannt genomletande af L:s gömmor<br />
fann undanstuekna, tydligen för att G. ej skulle se,<br />
att medlen voro uppburna, men ännu ej redovisade. —<br />
Vid den nu nämnda rannsakningen erkände expl., att han<br />
under sitt länsmansförordnande jämväl förskingrat ett<br />
mindre bötesbelopp, som han emottagit. — När målet den<br />
29 september andra gången förekom, omtalade expl. bi. a.,<br />
att han både som kontorsskrifvare hos G. och som t. f.<br />
länsman plägat förvara uppburna pengar i en olåst skrifbordslåda.<br />
För öfrigt granskades vid ifrågavarande rättegångs<strong>till</strong>fälle<br />
en del handlingar, af hvilka upplysning<br />
kunde vinnas om de särskilda belopp, expl. förskingrat,<br />
och hördes denne i sammanhang med nämnda granskning.<br />
Härvid erkände han sig äfven under den tid i juni 1908,<br />
då han ej var t. f. länsman, hafva förskingrat influtna<br />
medel och undangömt de handlingar, på hvilka han gjort<br />
anteckning om betalningen, för att G. ej skulle få veta,<br />
att denna skett. Utom skattemedel hade expl., såsom han<br />
vidgick, under den tid, han var t. f. länsman, jämväl<br />
<strong>till</strong>gripit flera bötesbelopp. Däremot nekade han bestämdt<br />
<strong>till</strong> att hafva förskingrat några medel, innan han i april<br />
1908 erhöll sitt första länsmansförordnande. Vid-rannsakningen<br />
den 16 oktober medgaf L. möjligheten af att han<br />
för G. uppburit och sedermera förskingrat auktionsmedel;<br />
dock kunde han ej erinra sig, att detta skett.<br />
Då målet den 27 oktober för fjärde gången handlades,<br />
upplyste åklagaren, att personer, som haft förbindelse<br />
med L. under den tid, denne begått sina förbrytelser, ansågo<br />
det vara tvifvel underkastadt, om L. då varit fullt<br />
<strong>till</strong>räknelig för sina handlingar. Själf hade åklagaren,<br />
hvilken inträdde såsom vikarie för G., sedan L:s länsmansförordnande<br />
återkallats, haft beröring med den senare<br />
och funnit honom normal, ehuru han nog uppfört sig besynnerligt<br />
ibland. Då åklagaren <strong>till</strong>trädde sitt vikariat,<br />
var expl. kontorsskrifvare på länsmanskontoret. Den 8<br />
eller 9 augusti märkte åklagaren, att två från en kronolänsman<br />
ankomna skrifvelser med begäran, att vissa skattebelopp<br />
skulle uttagas hos ett manufakturbolag, saknades,<br />
och frågade därför L., hvar de funnos. Denne svarade,<br />
att de lågo hos en vice häradshöfding i Göteborg,<br />
som skulle betala ut beloppen. När åklagaren anmärkte,<br />
att det ej gick an att taga bort order, som inkommit <strong>till</strong><br />
kontoret ,sade L., att han nog skulle ordna saken. Denne<br />
reste så in <strong>till</strong> Göteborg, men korn sedan ej <strong>till</strong>baka under<br />
de tre följande dagarna. På morgonen den fjärde dagen<br />
infann sig en poliskonstapel hos åklagaren och anmälde,<br />
att L. under natten kommit in på polisvaktkontoret i Mölndal<br />
och därvid uppfört sig, som om han ej varit klok, samt<br />
att han fortfarande vore kvar på polisvaktkontoret. Då L.<br />
kommit på natten, hade han gjort intryck af att vara fullt<br />
nykter, men haft kläderna i oordning och sagt, att han<br />
tänkt göra slut på sig i Göteborg. Härvid ha.de han tagit<br />
fram och visat poliskonstapeln en revolver. Denne hade<br />
sökt fråntaga honom revolvern, men L. hade stoppat den<br />
i sin ficka. Åklagaren bad med anledning häraf poliskonstapeln<br />
hämta L. <strong>till</strong> länsmanskontoret. När expl. korn<br />
dit, kastade han sig för åklagarens fötter och bad om förlåtelse.<br />
Den senare trodde, att det var fråga om den skatt,<br />
som skulle betalas för manufakturbolaget, och frågade,<br />
huru det var med denna. Expl. svarade, att han uppburit<br />
skattebeloppen men tappat pengarna, samt att han glömt<br />
orderna hos den ofvannämnde vice häradshöfdingen. Åklagaren,<br />
som antog, att det ej hängde rätt ihop, uppmanade<br />
L. att tala om, huru det förhöll sig med saken. Denne sade<br />
då: »Jag är litet konstig och har tänkt skjuta mig i natt»,<br />
samt tog fram revolvern. Med hjälp af poliskonstapeln tog<br />
åklagaren denna från honom. Efter upprepade <strong>till</strong>sägelser<br />
af åklagaren erkände expl. därefter, att han förskingrat<br />
de nyssnämnda skattebeloppen och ej blott dem utan
äfven andra <strong>till</strong> sammanlagdt omkring 800 kronor. — Kronolänsman<br />
G., som äfven var <strong>till</strong>städes vid rätten, upplyste,<br />
att expl. någon tid efter det han år 1907 fatt anställning<br />
hos honom förefallit besynnerlig, hvarför G. frågade,<br />
hvad som gick åt honom. Expl. svarade då, att han<br />
varit förlofvad med »ett mycket fint fruntimmer», men att<br />
hon kort förut slagit upp förlofningen. Så vidt G. kunnat<br />
förstå, besatt L. sitt fulla förstånd; dock hade G.<br />
alltid ansett, att det varit något öfverspändt hos honom.<br />
En tjänstflicka hos G. skulle .berättat, att L. en gång<br />
på våren 1908, då han varit med om en likundersökning,<br />
visat henne en revolver och sagt: »Här skall<br />
blifva flera lik.» — Efter anmodan af rättens ordförande<br />
<strong>till</strong>städeskommo sedan bevakningsbefälhafvaren, assistenten<br />
och skolföreståndaren vid centralfängelset å Härianda,<br />
där L. förvarades. Bevakningsbefälhafvaren upplyste,<br />
att han fast sig vid L :s uppträdande, när denne under<br />
den tid, han var t. f. länsman, införpassade fångar<br />
<strong>till</strong> fängelset. Expl. hade då talat mycket högt<br />
och skrytsamt samt uppträdt, som om han »tyckt sig<br />
vara något». Under den tid, han suttit häktad, hade han<br />
uppfört sig väl. Som anmärkningsvärdt ville bevakningsbefälhafvaren<br />
omtala, att L. en gång, under det han<br />
var ute på fängelsegården, tagit af sig kläderna utom<br />
byxorna och skjortan samt gatt omkring barfotad och med<br />
skjortan uppflängd, så att bröstet var blottadt. Han hade<br />
i allmänhet förefallit nervös. — Assistenten vid fängelset<br />
berättade följande. Han hade första gången sammanträffat<br />
med expl. i början af sommaren 1908 hos en familj<br />
i Härianda. Expl., som befann sig där i något tjänsteärende,<br />
uppträdde mycket skrytsamt och egendomligt, så att<br />
assistenten fick den uppfattningen, att han ej gärna<br />
kunde vara fullt normal. Vid ett senare <strong>till</strong>fälle träffade<br />
assistenter, honom hos en annan familj; äfven då föreföll<br />
han besynnerlig, särskildt å en restaurant, dit expl. och<br />
assistenten följdes åt. Här skroderade L. mycket. Han<br />
lät <strong>till</strong>kalla poliskonstaplarna på platsen och ville föranstalta<br />
om en polisbevakning, ehuru något skal där<strong>till</strong><br />
ej fanns. Under fängelsetiden hade han, så vidt assistenten<br />
kunnat märka, uppfört sig väl. — Skolföreståndaren<br />
vid fängelset meddelade, att han under den tid, L.<br />
varit häktad, träffat denne ett par gånger. Därvid hade<br />
L. förefallit öfverspänd och uppfört sig på ett satt,<br />
som kunde tyda på att han ej var fullt normal.<br />
På grund af hvad i målet förekommit beslöt rätten<br />
infordra fängelseläkarens utlåtande öfver L:s sinnesbeskaffenhet.<br />
Den 29 december inkom detta utlåtande <strong>till</strong><br />
rätten. Fängelseläkaren skrifver häri? »Exploranden är<br />
mycket liflig i sina rörelser, talar fort och beledsagar talet<br />
med ett mycket skiftande, men adekvat minspel. När<br />
han skildrar mera dramatiska episoder af sitt lif, springer<br />
han upp och klargör scenen med behagfulla, men i hog<br />
grad målande rörelser. Vid talet märkes i hetsigare ögonblick<br />
då och då en liten hackning eller lätt stamning —<br />
särskildt tycktes ett begynnelse-F gärna vilja sätta sig<br />
på tvären. — Då jag de första gångerna såg den <strong>till</strong>talade,<br />
öfverraskades jag af hans muntra, nästan skojfriska humör,<br />
hans glädjetindrande ögon och kroppsliga liflighet och den<br />
frejdighet, med hvilken han såg mot den närmaste framtiden.<br />
Jag har sedan ofta funnit honom i samma obundna<br />
stämning. »Jag är så lätt om hjärtat», sade han en gång,<br />
och då jag frågade honom, om han visste af någon särskild<br />
orsak <strong>till</strong> detta, svarade han, att det visste han<br />
inte. Men icke alltid så; några gånger har jag också råkat<br />
på honom, då han varit dyster och nedstämd med slappt<br />
hängande mustascher och <strong>till</strong>rufsadt hår. Talet är då <strong>till</strong><br />
att börja med icke så flödande som eljest; han förefaller<br />
trött, och ögonens spel är ingalunda lifligt. En gång vid<br />
ett sådant sorgset <strong>till</strong>fälle svarade han på min fråga om<br />
orsaken <strong>till</strong> hans nedstämdhet, att han hade »så'na vansinniga<br />
idéer». Och då jag ville veta, hvad han menade<br />
med detta, svarade han efter en stunds förläget skrufvande,<br />
att hän ofta föll i drömmerier om det stora, han skulle komma<br />
att uträtta. Så nu <strong>till</strong> exempel: han skulle resa <strong>till</strong><br />
Indien, där slå sig fram <strong>till</strong> berömmelse och storhet och<br />
så komma hem och öfverraska och triumfera. Under stunder<br />
af sådana drömmerier kan han glömma allt omkring<br />
sig. Så också nu! När han vaknade upp ur drömmen och<br />
såg verkligheten omkring sig, föll han i förtviflan, kastade<br />
sig på golfvet och grät. — Han är mycket lättrörd, och<br />
i synnerhet när han talar om undfångna välgärningar eller<br />
välvilja, som mott honom i lifvet, tåras hans ögon. Men<br />
han är också lätt att prata upp i en muntrare stämning.<br />
Hans språk 1 är vårdadt och med ett ordval och understundom<br />
en viss sirlighet, som skvallra om en viss grad af litterär<br />
beläsenhet. — — — Den anklagade har på min begäran<br />
sammanskrifvit en kort lefnadshistoria, och af denna liksom<br />
af de många samtal, jag haft med honom, bar jag<br />
om hans föregående lif fatt veta följande. Skrifvelse!!<br />
börjar sålunda: »Som inledning <strong>till</strong> min s. k. lefnadskarakteristik<br />
i korthet vill jag blott saga: En hvar har<br />
ett nattsvart öde, som grumlar lians lefnadsmod. Efter<br />
genomgående af hela folkskolan och åtskilliga klasser i<br />
läroverket — i hvilket senares klasser jag genom flit lyckades<br />
nå den eftersträfvansvärda platsen som »primus»<br />
och hvarje termin hemförde s. k. premier i form af kontanta<br />
penningar — erhöll jag anställning (<strong>till</strong> en början<br />
utan lön) hos en jurist och en länsman med skyldighet<br />
att alternerande arbeta hos dem och, inom parentes<br />
sagdt. fick jag då erfara sanningen af psalmen 298,<br />
v. 2. Emellertid höll jag ut i 3 år. Under denna tid<br />
bodde jag hemma hos mina föräldrar, hvilka i en källarvåning<br />
förhyrt en synnerligen fuktig och osund dublett,<br />
som på satt och vis var direkt förenad, enär dörr saknades<br />
mellan rummen. Mina föräldrar, fattigt arbetsfolk, hade<br />
utom mig, som var den äldste, vid den tiden 8 barn.<br />
Redan under skoltiden, då jag läste hemläxor med kamrater,<br />
hade jag fatt hjälpa <strong>till</strong> med att söka medverka<br />
<strong>till</strong> förtjänst, och denna bestod mest in natura, jag fick<br />
nämligen s. k. kostdagar, hvilka likväl inskränkte sig <strong>till</strong><br />
endast middagar och långt ifrån regelbundet sådana.» Han<br />
omnämner därefter och har äfven muntligen flera gånger<br />
berättat mig, att han från sitt 14:de <strong>till</strong> och med sitt 19:de<br />
år utöfvat masturbation, ,oftast flera gånger om dagen.<br />
Han bär tydligen ännu i dag en rent sjuklig ruelse öfver<br />
denna sexuella förirring, hvars betydelse han i hög grad<br />
29
30<br />
öfverdrifver. Han vill i denna se förklaringen <strong>till</strong> sin<br />
»sorgliga nuvarande sociala ståndpunkt» och sitt »i hög<br />
grad depraverade själslif». Och sedan: »Återkommande <strong>till</strong><br />
mitt sorgliga, fysiska brott, vill jag ännu en gång nämna,<br />
att jag, som aldrig delgifvit någon detta, kant mig som<br />
den olyckligaste på jorden, hvilken hemligt burit på ett<br />
juridiskt strängt straffvärdt brott. Med denna last följde<br />
hos mig en otrolig själströtthet, slöhet och ett minskadt<br />
begrepp om ansvar.» — Han finner dock också en annan<br />
och väl sannolikare grund för sina egendomligheter. »Som<br />
jag bodde hemma under förhållanden, som jag här förut<br />
omnämnt, hvarigenom jag sålunda ej fick den <strong>till</strong>gång<br />
<strong>till</strong> frisk luft, rörelse och framför allt kost, som jag särskildt<br />
under denna tid var i så stort behof af, är det<br />
klart, att jag skulle bli, lindrigast sagdt, egendomlig <strong>till</strong><br />
lynnet. Här<strong>till</strong> kommer den ofta mer än ansträngande<br />
tjänstgöringen, som jag genom att tjäna tvenne principaler<br />
hade. Eegelbundet slutade mitt dagsverke mycket<br />
sent, ja, ganska ofta kl. 12 om nätterna. Och söndagarna,<br />
för andra en hvilodag, voro för mig arbetsdagar.» —•<br />
Sedan har. vid 19 års ålder bliivit fogdeskrifvare, inträdde,<br />
säger han, en viss förbättring i hans lif. »Så fick jag logis<br />
och föda hos min chef, men måste för att skaffa mig<br />
det nödvändigaste arbeta extra, och då mitt ordinarie arbete<br />
var ganska betungande, ansvarsfullt och kräfde dagen,<br />
måste således natten användas för extra-arbetet. Under<br />
denna tid hängaf jag mig mycket åt själfstudier, och<br />
genom intensiv själskamp lyckades jag besegra min lidelsefulla<br />
natur och blifva sedlig. Samtidigt lefde jag<br />
ett nästan otroligt spartanskt lif.» — Under denna tid<br />
och anda <strong>till</strong> sitt tjugutredje år var han starkt och svärmiskt<br />
religiös. Han korn <strong>till</strong>sammans med en likasinnad<br />
vän, en student, för gemensamma andaktsöfningar, och de<br />
unga männen köpte hvar sin Kristusbild, inför hvilken<br />
de framburo böner och åkallan. — Så korn han en dag<br />
i sällskap med forna skolkamrater, som skulle fira en<br />
kamratfest. Han hade då ännu aldrig smakat spritvaror<br />
— han var uppfödd i ett goodtemplarhem — men efter<br />
trug och lock fick man honom att ta fatt, och den kvällen<br />
fick han sitt första rus, och på natten förskaffade han<br />
sig sin första gonorrhé. Han vanskötte sin sjukdom, fick<br />
en epididymit och drogs sedan i sju månader med sjukdom<br />
och ånger. Han blef då åter religiös och i alla hänseenden<br />
sedlig, ingick i Göteborg i en goodtemplarloge, men äfven<br />
nu föll han — efter ett par års tid — för tubbande vänners<br />
lockelser. Och så korn den bedröfliga historien våren<br />
och sommaren 1908, om hvilken han i hufvudsak berättar<br />
detsamma, som jag känner ur protokollen. — Han säger,<br />
att han alltid varit ansedd för att vara underlig <strong>till</strong> lynnet,<br />
och han tycker själf, att han alltid varit vemodig,<br />
att vemodet liksom varit hans grundstämning. Detta vemod<br />
afbrytes icke sällan af något, som han kallar en<br />
»onaturlig lycka», och som han skildrar som en ofantligt<br />
glad stamning, hvilken han dock snarare känner som ett<br />
obehag, som en sjukdom, icke som någon verklig lycka.<br />
Denna period öfvergår i en längre eller kortare period af<br />
alldeles omotiverade vredeskänslor, då han får lust att<br />
»svära och vara rå», och då han äfven energiskt <strong>till</strong>freds<br />
ställer denna sin lust. »Det är skönt att ladda ur sig.»<br />
Denna otrefliga period förtonas så småningom i det .vemod,<br />
som han anser som den för sig normala stämningen,<br />
och som han också anser för den lyckligaste. Under den<br />
första perioden är han mest upplagd för skämt och oskyldigt<br />
»skoj», påstår han, den andra perioden är orgiernas,<br />
spritmissbrukets och kvinnolustens; under vemodets tid<br />
stiga ofta själf mordstankar upp i ytan. — De tre faserna<br />
komma, menar han, icke alltid så här regelbundet<br />
efter hvarandra, understundom kan också en af dem vara<br />
borta eller ytterst kortvarig, men den skildrade gången<br />
är regel. — Han berättade mig en gång flera händelser<br />
i sitt lif, som afsågo att visa, att en förargelse, som<br />
drabbar honom, eller en skymf eller dylikt ofta icke genast<br />
utlöser en handlingskraftig reaktion; en sådan <strong>till</strong>dragelse<br />
gör honom våldsamt vred, men verkar samtidigt<br />
genom sin våldsamhet som ren hämning; först en eller<br />
två dagar efteråt kommer reaktionen och då i form af<br />
en dylik öfverglad stämning, som ofvan beskrifvits, och<br />
så går han serien igenom. Men icke alltid är detta eller<br />
liknande orsaken <strong>till</strong> utlösningen; oftast vet han ingen<br />
orsak alls. ,— Han säger, att han har intet begär efter<br />
sprit, och han tål icke heller alkohol. Efter ett par glas<br />
blir han moltyst, men under detta tidigare rus rinna ofta<br />
galna idéer upp i hans hufvud. Så satt han en gång, säger<br />
han, med några kamrater på en krogbalkong i andra<br />
våningen. »Tror ni, att jag vågar hoppa ut här?» utropar<br />
han. »Du är väl inte galen heller!» säger någon, men i<br />
detsamma tar han sats öfver bröstvärnet och ger sig därutför.<br />
Kom ifrån äfventyret mycket lindrigt. En annan<br />
gång skall han under liknande omständigheter ha i blåst<br />
och hög sjö slängt sig i hafvet och summit ut <strong>till</strong> ett<br />
ställe, ehuru allt sade honom, att företaget var lifsfarligt.<br />
— Han säger själf, att hans begär efter kvinnor är mycket<br />
starkt, ofta okufligt, och hans ögon lysa, när han<br />
kommer in på det kapitlet. I detta sammanhang må sägas,<br />
att han påstår sig aldrig ha haft lues, »så vidt han veto.<br />
Ej heller finnas numera tecken på att han genomgått denna<br />
sjukdom. — — — — — — — — — — —<br />
Då jag en gång sporde honom, huru det kunde komma<br />
sig, att han, som så mycket tänkt på och talat om själfmord,<br />
ännu lyckats rädda sig åt lifvet, sökte han under<br />
liffulla gester och talande dramatik klargöra detta. »Det<br />
går inte, om man börjar att tänka; skottet måste brinna<br />
af i ett hetsigt, galet ögonblick; kommer en enda tanke<br />
emellan, blir det ingenting af. Säkrast skulle det gå, om<br />
någon stode bredvid, och så lusten komme opp, pang!» Det<br />
ligger tydligen mycket af deklamation och pose bakom<br />
det hela, men jag har skal att tro, att han själf anser<br />
sin ofta påkommande själfmordslängtan ärlig. Likaså är<br />
det tydligt af detta, att hans »själfmordstankar» icke äro<br />
melankolikerns ofrånvändbara, otröttade trånad mot förintelsen<br />
utan snarare den desekvilibrerades impulsiva lust<br />
att gå bort från en situation, som blifvit honom för brokig.<br />
— Den anklagade har utan tvifvel ett hvad man kallar<br />
godt hufvud, han har en snabb, adekvat uppfattning, och<br />
tankeverksamheten är både liflig och logisk. En och annan<br />
gång komma dock tankarna för brådstörtadt, och för
många vilja tränga sig fram i förgrunden på en gång;<br />
det blir ett slags svag antydan <strong>till</strong> tankefladder (Ideenflucht),<br />
såsom då han en gång berättar, att han är mycket<br />
religiöst anlagd, och så plötsligen afbryter sig själf:<br />
»Och så är jag mycket lif vad för gymnastik.» •— — —<br />
Han diktar både på vers och prosa. I sina vers — formriktiga<br />
och väl gjorda rhom enkla versslag — finner han<br />
icke sällar, riktigt vackra uttryck för de tankar, han vill<br />
ha fram; det är icke omöjligt, att det sitter en författare<br />
på lur i den unge mannen. Äfven i öfrigt visar han smak<br />
och sinne för det prydliga. Sålunda har han med den lilla<br />
egendom, som är hans, af böcker och bilder smyckat sin cell<br />
på ett rent kvinnligt smakfullt satt. Och äfven för den<br />
egna utstyrseln är han mycket svag. Han har visat mig<br />
ett porträtt, där han strålar i länsmansskrud och med hållning<br />
och min, som om han hölle på att stampa legioner<br />
ur marken. Och när han långt om länge fick sina efterskrifna<br />
kläder <strong>till</strong> sig i cellen, .tog sig hans belåtenhet<br />
uttryck i en ysterhet, sådan, att de, som sago honom i<br />
det ögonblicket, voro fullt öfvertygade om att han var<br />
»spritt galen». Inga sinnesvillor ha kunnat påvisas, ej heller<br />
några sjuka föreställningar af annan art än de, som<br />
redan antydts.» ,— Fängelseläkaren säger sig hafva med<br />
lätthet förstått, att »den anklagade intet har emot att bli<br />
förklarad för sinnessjuk, icke så mycket dock — åtminstone<br />
på senare tiden — för att bli fri från straff som<br />
för att få vard j)å någon anstalt.» —• I sitt på undersökningen<br />
grundade utlåtande yttrar läkaren : »Den anklagade<br />
Ernst Leonard L. är sinnessjuk eller rättare sinnessjuklig,<br />
så <strong>till</strong> vida som han lider af ett abnormt våldsamt satt<br />
att reagera för lifvets irritamenter, hvilket sjuka reaktionssätt<br />
yttrar sig som bråda och starkt markerade stämningsväxlingar<br />
och som impulsiva, 'tanklösa', handlingar.<br />
— — — Vidare är det sannolikt, att L. vid de åtalade<br />
brottens begående just på grund af denna impulsivitet i<br />
hans natur stått abnormt värnlös gent emot frestelser, i<br />
det han icke fatt tid att fullt bruka sitt förstånd.» —<br />
Till stod för sin uppfattning af L:s sinnes<strong>till</strong>stånd åberopar<br />
fängelseläkaren äfven en namngifven fru i Skåne,<br />
som uppger sig ha kant den förre sedan 1902 och »under<br />
edsplikt» intygar, att han varit »underlig <strong>till</strong> lynnet, ofta<br />
i den grad, att skal finnes för antagandet, att han icke<br />
varit normal», samt att han uttalat själfmordstankär och<br />
<strong>till</strong> och med varit i begrepp att begå själfmord. Ur ett<br />
bref från nämnda fru, hvilket i afskrift finnes bilagdt<br />
fängelseläkarens yttrande, må anföras: »Till det intyg,<br />
jag — — — lämnade rörande Ernst Leonard L:s sinnesbeskaffenhet,<br />
beder jag få göra följande <strong>till</strong>ägg, klargörande<br />
de skal, på hvilka jag grundar mitt antagande, att<br />
han, åtminstone tidtals, ej är som en vanlig normal människa.<br />
— — — Under de tvenne första åren, vi kant<br />
hvarandra, träffades vi dagligen, och iakttog jag då hans<br />
ofta återkommande besynnerligheter. — Hans s<strong>till</strong>a, veka,<br />
ytterst känsliga sinne, då han innerligt längtade, ja, rent<br />
af törstade <strong>till</strong> det goda, kunde helt hastigt försvinna<br />
och efterföljas af en verklig »Saulsnatur», då han var<br />
i högsta grad rå och lättsinnigt kunde begå hvilken låg<br />
och neslig handling som helst. Ofta iakttog jag ett öfver-<br />
31<br />
gångsstadium mellan dessa bada naturer, hvilket visade<br />
sig i en sprittande liflighet och en glädje, som ingalunda<br />
var naturlig. Sedan han »rasat ut», visade han den yttersta<br />
grad af förtviflan och ånger öfver denna föregående<br />
sjukdoms laga handlingar, hvilket tog sig uttryck i<br />
själfmordstankär och själfmordsplaner. Han har varit i<br />
hög grad nervös, ofta haft ansträngande arbete samt hängifvit<br />
sig åt ett öfverdrifvet bruk af tobak. Den omständigheten,<br />
att han förlofvade sig med en flicka af min<br />
släkt, har gjort bekantskapen oss emellan mera förtrolig,<br />
och då jag är gammal nog att vara hans mor, har jag<br />
ej tvekat att skänka honom det stod, jag kunnat. — Hvad<br />
jag nu meddelat om hans underliga »sinnesutbrott» eller<br />
hur det skall kallas, har jag, som jag förut nämnt, många<br />
gånger varit vittne <strong>till</strong> och kan taga på min ed.» — Skrifvelsens<br />
författarinna bifogar utdrag ur bref, som hon erhållit<br />
från L. under åren 1907 och 1908. Af dessa, som<br />
allesammans ge .uttryck åt själfförebråelser, förtviflan<br />
och lifsleda, må särskildt anföras ett från början af 1908.<br />
Det lyder: »Jag kan ingenting mera göra; nu är allt förloradt.<br />
Del lönar sig inte alt göra något. Emellertid skall<br />
du hafva hjärtevarm tack, min enda vän, nej, min moder.<br />
Jag har nu inget att lefva för, och detta är det sista<br />
bref du får från mig. Jag har ännu detta »ynkliga» mod,<br />
som gör, att det ändå skäll gå lätt att taga mitt lif,<br />
det är jag tvungen <strong>till</strong>. Du hade ett sorgebarn, det fick<br />
du aldrig glädje för, och nu med dessa sista ord Glöm<br />
och Förlåt mig gör jag nu de sista stegen <strong>till</strong> förtviflans<br />
afgrund. Allt är förloradt utan hopp om räddning. Ack,<br />
om du i kväll såge mig, så måhända skulle du ändå röras<br />
af min förtviflan, men nu står det med brinnande eldskrift<br />
öfver mitt hufvud För sent. O Gud, att jag hade kunnat<br />
räddas! Bränn upp mina bref, och skulle någon fråga<br />
om mitt slutliga öde, så säg ingenting, drag öfver mig<br />
tystnadens slöja! Nu är jag inte mera rädd. Har jag<br />
lefvat illa, så är döden för egen hand rättvis. Jag springer<br />
skyndsamt in i evigheten. Ett ögonblick, och allt är<br />
slut.» — Med anledning af fängelseläkarens utlåtande beslöt<br />
häradsrätten infordra Medicinalstyrelsens yttrande om<br />
L:s sinnesbeskaffenhet. Sistnämnda myndighet resolverade,<br />
att L. skulle för observation och undersökning intagas på<br />
Vänersborgs hospital och asyl. Hit anlände han den 4<br />
mars 1909.<br />
Status præsens den 4—31 mars 1909.<br />
Expl. är 166 cm. lång. Kroppsbyggnad, hull och muskulatur<br />
ordinära; hy något blek. Hår och mustascher ljust<br />
cendré; irides mörkblå. Hufvudets omkrets 54 cm., längden<br />
18,9 cm., bredden 14,8 cm. Expl. ömmar något, då man<br />
från rectum trycker på prostata; eljest har vid fysikalisk<br />
undersökning från vegetativa organ intet abnormt kunnat<br />
påvisas. Urinen håller inga patologiska beståndsdelar.<br />
Afföring tämligen trög. Expl. är lindrigt myop (— 0,75<br />
D) men lider samtidigt af ackomodativ astenopi, som gör,<br />
att det vid närarbete ganska snart börjar skymma för ögonen<br />
på honom. Hörseln är på vänstra örat (efter ett häftigt<br />
slag å detsamma för några år sedan) lindrigt försvagad.<br />
I öfrigt funktionera sinnesorganen normalt Pupil-
32<br />
ler af medelvidd, lika stora, reagera behörigen för ljus och<br />
ackommodation. Rost, uttal och artikulation utan anmärkning.<br />
I känselsinnets olika kvaliteter föreligga ingenstädes<br />
några, rubbningar. Ingen darrning, kramp eller förlamning.<br />
Patellarreflexer anmärkningsvärdt lifliga; kubitalreflexer<br />
äfvenledes starkare än vanligt. Plantarreflexer<br />
ordinäia. Babinsky finnes ej å någondera sidan.<br />
Expl. vistas på lugnaste öfvervakningsafdelningen<br />
(I a), ligger i separationsrum. Han har efter intagningen<br />
på anstalten företett ett något växlande <strong>till</strong>stånd. De<br />
första dagarna var han foglig och vanlig, sade sig aldrig<br />
ha kunnat tro, att det skulle vara så trefligt på ett hospital,<br />
samspråkade lifligt med ansvarige skötaren, bragte<br />
själf på tal sin förbrytelse och hvad därmed står i sammanhang,<br />
förklarade, att han ej är eller någonsin varit sinnessjuk,<br />
men att han kommit hit, emedan folk ville hjälpa<br />
honom, så att han skulle bli förklarad o<strong>till</strong>räknelig vid<br />
brottets begående och sedan återigen få en liknande plats,<br />
som den, han förut innehaft. Han meddelade dock <strong>till</strong>ika,<br />
att lian ibland kommer i ett i<strong>till</strong>stånd, då han ej förmår<br />
behärska sig, lätt. blir ursinnig, vill döda sig själf och<br />
älven kii.ii bli farlig för omgifiiingen. Den ].'! mars började<br />
han demonstrera detta <strong>till</strong>stånd, slog <strong>till</strong> en fredlig<br />
patient, med en borste och öfveröste honom med skällsord,<br />
emedan han åt för långsamt. Den 15 knuffade han utan<br />
nämnvärd orsak <strong>till</strong> en annan patient. Samma och följande<br />
dag grumsade han öfver att han ej erhöll några svar på<br />
bref, som han afsändt från anstalten, förklarade, att brefven<br />
ej expedierats af läkarna (något, som emellertid gjorts),<br />
och att 'han skulle stämma dessa härför, när han en gång<br />
blefvo fri. På aftonen den 26, då han ännu visade sig retlig,<br />
förklarade han, att hans vredesaffekt brukade upphöra,<br />
om han finge komma ut och lägga sig på marken<br />
eller springa ett stycke. Strax efteråt yttrade han: »Jag<br />
får väl gå och lagga mig och lägga öfver hufvudet, så<br />
jag kan slippa att se så mycket andar.» När ansvarige<br />
skötaren den 28 erinrade expl. om sistnämnda yttrande,<br />
förklarade denne sig blott hafva fällt det på skämt. Samma<br />
dag yttrade han vid ett <strong>till</strong>fälle: »Jag är ej sjuk och har<br />
aldrig varit sinnessjuk, så att jag sett djäflar och spöken,<br />
men jag är själstrött och öfveransträngd på flera satt;<br />
detta är ,min sjukdom», vid ett annat <strong>till</strong>fälle: »Nu önskar<br />
jag ej annat, än att jag finge blifva fri, så att jag kunde<br />
komma åt att döda mig. Döden är för mig så ljuflig. O,<br />
att jag blott finge dö! Jag skulle gärna försaka Himmelen,<br />
om jag blott finge dö och blifva eldare i Helvetet.»<br />
Expl :s sömn har under månaden ej varit god, men ej<br />
heller alldeles o<strong>till</strong>fredsställande. I allmänhet har han<br />
somnat vid 10-tiden och sofvit <strong>till</strong> 3, så legat vaken ungefär<br />
en timme för att härefter ånyo insomna och sofva<br />
<strong>till</strong> o eller 6. Något samband mellan sömnens förhållande<br />
och växlingarna i hans stämning har ej kunnat påvisas.<br />
Matlusten är ej så god; dock väger expl. den 26 mars<br />
mera (57 kg.) än vid Jiitkomsten (55,8 kg.).<br />
Vid de samtal, t. f. öfverläkaren haft med expl., har<br />
denne 3tädse uppträdt höfligt, men ansiktsuttrycket och<br />
röstens tonfall ha ofta gifvit vid handen, att han befunnit<br />
3ig i en retlig sinnesstämning. Han har visat syn<br />
nerligen godt minne för både tidigare och senare data, god<br />
uppmärksamhet, snabb ioch korrekt uppfattning, beredvilligt<br />
svarat på alla undersökarens frågor och därjämte i<br />
anslutning <strong>till</strong> dessa spontant utvecklat en ganska betydande<br />
svada. Härvid har han talat synnerligen forceradt<br />
och hastigt men fullt redigt, om ock dispositionen i framställningen<br />
varit löslig, och det ej så alldeles sällan händt,<br />
att han tappat tråden och kommit in på andra ämnen än de,<br />
han ursprungligen tänkt afhandla. Om någon idéflykt kan<br />
man för närvarande ej tala. Han faller lätt i gråt, men<br />
nästan lika lätt i skratt. Sitt tal beledsagar han med lifliga<br />
gester och oupphörliga kastningar på hufvudet. Totalintrycket<br />
af hans uppträdande sammanfaller med det, man<br />
är van att finna vid nervösa öfverretnings<strong>till</strong>stånd.<br />
En profning af expl:s kunskapsförråd ger det resultat,<br />
man kan ^vänta af en person, som genomgått fem klasser i<br />
allmänt läroverk. Af svaret på katekesfrågan »Hvad är<br />
Gud ?» och där<strong>till</strong> hörande bibelspråk har han tämligen goda<br />
reminiscenser; för Moses historia redogör han fullständigt;<br />
i en längre sats, som förelägges honom, namnger han korrekt<br />
de (olika satsdelarna; af Karl XII:s krig och Xerxes'<br />
tåg mot Grekland minns han hufvuddragen; planeternas<br />
namn och inbördes storlek känner han <strong>till</strong>; de viktigaste<br />
staterna i Asien, Afrika och Amerika räknar han upp.<br />
jRegula-de-tritalet »Om en cyklist åker 5 mil på 7 timmar,<br />
huru lång tid behöfver han då för att åka 2 mil,<br />
förutsatt att han åker med samma hastighet ?» vållar honom<br />
något hufvudbry, men han löser det <strong>till</strong> sist. På<br />
frågan »Huru kommer det sig, att vid en häftig explosion<br />
inom ett kvarter i en stad flere fönsterrutor kunna<br />
springa i kvarteret, utan att dessa träffas af några synliga<br />
partiklar ?» lämnar han det riktiga svaret. Han minns,<br />
hvad vän. kung och drottning, men ej hvad fot, stad eller<br />
väg heter på latin. Citatet »Ich weiss nicht, was soll<br />
es bedeuten, dass ich so traurig bin» kan han ej öfversätta<br />
utan hjälp. Icke desto mindre påstår han sig ha last<br />
Nietzsches »Also sprach Zarathustra» på originalspråket.<br />
När undersökaren för att profva, om detta sistnämnda<br />
är med verkliga förhållandet öfverensstämmande, ber<br />
honom redogöra för fabeln i och inledningskapitlet <strong>till</strong><br />
arbetet i fråga, visar det sig emellertid, att han ej<br />
alls har någon kännedom därom. De föreställningar<br />
han har om Nietzsches läror äro för öfrigt skäligen<br />
inexakta; han tycker, att de ungefär sammanfalla<br />
med kristendomens. Af svenska, moderna, skönlitterära<br />
författare säger han sig känna <strong>till</strong> Strindberg, Rydberg,<br />
Selma Lagerlöf, Geijerstam, Per Hallström, Levertin,<br />
Schuck, Warburg och Heidenstam samt uppför dem i nu<br />
angifven ordning med hänsyn <strong>till</strong> rangen. Då man utfrågar<br />
honom om de nämnda författarnas böcker, visar det sig<br />
likväl, att han har endast obetydligt reda på dem, om<br />
man undantar Strindbergs. Han påstår, att han skaffat sig<br />
dennes alls arbeten. — De senare årens politiska händelser<br />
har expl. tydligen noga följt med; han kan uppräkna alla<br />
personer, som spelat någon mera framträdande roll vid<br />
den rysk-japanska konflikten och känner i detalj den<br />
svensk-norska unionskrisens orsaker.<br />
Rörande sina lefnadsdata berättar expl. i hufvudsaklig
öfverensstämmelse med uppgifterna i rättegångshandlingarna<br />
och fängelseläkarens utlåtande. Man skall nästan<br />
kunna saga, att han med ett visst välbehag utbreder sig<br />
öfver de. egendomligheter, han påstår sig ha företett allt<br />
ifrån tidiga år. Han var som barn svag och led af dålig<br />
matlust; samtidigt hade han ofta ganska ansträngande arbete<br />
som »barnpiga» åt sina yngre syskon, medan fadern<br />
och modern ,voro borta på arbete. Redan vid denna tid<br />
var han svärmiskt anlagd, gick och grubblade för sig själf<br />
och fick ibland af fadern, som ej tyckte om denna sinnesriktning,<br />
hora:'»Du är inte klok!» Vid pubertetstiden, då<br />
han Tiade sin mycket ansträngande tjänstgöring hos advokaten<br />
och länsmannen, men samtidigt fick nöja sig med<br />
den svaga och o<strong>till</strong>räckliga kost, som bestods i hemmet,<br />
slet han mycket ondt. Hvad som ytterligare satte ned<br />
hans krafter, var den från hans 14:de <strong>till</strong> hans 19:de år<br />
bedrifna onanien; under gråt utvecklar han sina öfvcrdrifna<br />
föreställningar om det afskyvärda och farliga (i<br />
denna ovana och omtalar, huru han för att öfvervinna densamma<br />
steg upp före klockan half sex om morgnarna, tog<br />
afrifningar med iskallt vatten, piskade sig med björkris<br />
och gymnastiserade med järnvikter. Af ven efter det han<br />
besegrat ungdomslasten, fortfor han att sörja däröfver.<br />
Då han för att kunna skaffa sig kläder nödgades göra<br />
skulder, fick han en ny anledning <strong>till</strong> sorg; han betraktade<br />
äfven skuldsättningen som omoralisk, då han ej kände<br />
sig s'äker på att kunna återbetala det lånade. 1902<br />
på hösten, då han var anställd och bodde hos kronofogden<br />
i Kristianstad, gjorde han sitt första själfmordsförsök.<br />
Mycket förenade jsig <strong>till</strong> att då framkalla lifsleda hos<br />
honom: tron, att han genom onanien fördärfvat sig för<br />
lifvet, bekymren öfver skulderna, som vid denna tid vuxit<br />
<strong>till</strong> 800 kronor, bristen på förståelse i hemmet från föräldrarnas<br />
sida. Han var då mycket öfverspänd och nervös,<br />
sof oroligt, gick ofta af och an, talande högt för sig själf.<br />
En kvällsstund, då han trodde, att kronofogden var borta,<br />
satte han revolvern för pannan. I detsamma korn emellertid<br />
kronofogden in, tog vapnet från honom och frågade,<br />
hvarför han ville beröfva sig lifvet. De expl. omtalade<br />
sina sorger, lofvade kronofogden hjälpa honom och skref<br />
kort efteråt ,på borgen för 100 kronor åt honom. När<br />
man frågar expl., om några personer finnas, som kunna<br />
bestyrka riktigheten af hans berättelse om detta själfmordsförsök,<br />
svarar han nekande; kronofogden är nu död;<br />
han var änkling; två systrar, som hushållade för honom,<br />
lefva visserligen, men de ha säkert ej fatt veta någonting<br />
om hela saken, ty kronofogden var en mycket tystlåten<br />
man. Hvar systrarna nu finnas, säger sig expl. ej veta.<br />
Ungefärligen från 19-årsåldern daterar expl. början<br />
<strong>till</strong> de egendomliga stämningsväxlingar, som finnas omförmälda<br />
i fängelseläkarens utlåtande. Den stojiga, öfversvallande<br />
glädtiga stämningen har plägat räcka ungefär<br />
två veckor"; under denna tid missbrukar han ofta Guds<br />
namn, vill gärna bråka och ställa <strong>till</strong> gräl, är mycket<br />
benägen för samlag med kvinnor och begår oöfverlagda<br />
handlingar; hoppet från krogbalkongen — som han påstår<br />
ha bevittnats af en namngifven, ännu lefvande officer —<br />
inträffade sålunda under ett dylikt, stojigt <strong>till</strong>stånd. Här-<br />
5—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
33<br />
under är emellertid hvarken arbetsförmåga eller sömn i<br />
nämnvärd grad försämrad. Under det förtviflade <strong>till</strong>ståndet,<br />
som ofta efterföljer det stojiga, och som plägar kunna<br />
räcka .inemot en vecka, äro arbetsförmåga och sömn<br />
däremot klena. I sammanhang med de förtviflade <strong>till</strong>stånden<br />
vaknar lifsledan, och de flesta själfmordsförsök, expl.<br />
begått, hafva inträffat under dylika stämningsfaser. Det<br />
tredje <strong>till</strong>ståndet, ,det vemodiga, räcker längst; därunder<br />
kan han med lätthet dikta och försjunker gärna i drömmar<br />
och religiösa grubblerier. Detta <strong>till</strong>stånd är så ,att<br />
saga hans normala.<br />
Om orsaken <strong>till</strong> sin befrielse från värnplikten kan<br />
expl. ej meddela något närmare. — Vid 21 års ålder ådrog<br />
sig expl. under ett rus för första gången dröppel. Vid<br />
tal härom fäster han uppmärksamheten på sitt egendomliga<br />
förhållande <strong>till</strong> alkohol. Han har ej — åtminstone ej förr<br />
än på allra sista tiden — haft något särskildt begär därefter<br />
och tål blott små mängder. Då han fatt ett eller<br />
ett par glas, blir han tyst och frånvarande samt vill<br />
lämna det festliga laget. Samtidigt växer hans könsdrift<br />
<strong>till</strong> oerhörd styrka, och han måste nödvändigt hafva samlag<br />
med en kvinna. — Den ofvannämnda dröppeln vanskötte<br />
expl., så att han fick dragas Sned sjukdomen i<br />
öfver sex månader; tyckes ha haft så väl eprdidymit som<br />
någon prostataaffär. Han blef mycket utmattad och gick<br />
äfven med själfmordstankar under denna tid. Ännu i dag<br />
är han uppenbarligen mycket rädd för att han skall hafva<br />
tagit skada för lifvet genom sjukdomen. Några dagar i<br />
midten af månaden tog sig denna oro särdeles lif liga uttryck;<br />
han påstod sig hafva »förskräckliga» smärtor i<br />
blåsan, hvilka strålade ned mot ena benet och beröfvade<br />
honom sömnen, förklarade, att han ej kunde låta urinen<br />
på normalt vis o. s. v. T. f. öfverläkaren gjorde då en<br />
undersökning af expl:s könsorgan, blåsa och urin samt hans<br />
satt att kasta denna senare. Härvid konstaterades intet<br />
annat abnormt än den ofvan omtalade ömheten vid tryck å<br />
prostata. Sedan undersökaren därefter försäkrat, att ingen<br />
fara föreligger, har expl. ej vidare klagat öfver några<br />
smärtor eller funktionsrubbningar.<br />
Expl. påstår sig under den tid — från 1903 <strong>till</strong> 1906<br />
—, han var anställd hos länsmannen i Vinslöf, hafva fort<br />
ett absolut nyktert och sedligt lif. Han fattade då tycke<br />
för dottern <strong>till</strong> en burgen jordbrukare, men kunde ej få<br />
henne, emedan föräldrarna voro emot partiet. Häröfver<br />
sörjde han mycket. Samtidigt genomgick han en religiös<br />
kris, led af själfförebråelser med anledning af de brott<br />
mot sedelagen, <strong>till</strong> hvilka han förut gjort sig skyldig,<br />
var därjämte uppfylld af afvoghet mot föräldrarna, emedan<br />
dessa satt så många barn i världen utan att kunna bereda<br />
dem en sorgfällig och kristlig uppfostran. Af det ansträngande<br />
arbetet hos länsmannen blef han »rysligt»<br />
nervös. Allt gjorde, att lifsleda ånyo uppträdde, och en<br />
dag på våren 1905 försökte han skjuta sig ute i skogen.<br />
Men gång på gång, som han förde upp revolvern, kommo<br />
tankar, att han ej skulle bli salig, han kastade omkull sig<br />
och jgrät, och själfmordet blef ej utaf. När han korn hem<br />
på kvällen, såg länsmannen på honom, att det ej stod rätt<br />
<strong>till</strong>, fick honom att bekänna, hvad han ämnat göra, tog
34<br />
vapnet från honom, hotade honom med afsked. Sedan plägade<br />
länsmannen en tid gå och genomleta hans lådor<br />
för att öfvertyga sig om att han ej på annat satt försökte<br />
beröfva sig lifvet. Egendomligt nog, skot sig länsmannen<br />
själf året därpå. Hans hustru lefver, men expl. vet ej,<br />
hvar hon nu finns. Han är för resten öfver ty gad om att<br />
länsmannen ej meddelat henne något angående det nyssnämnda<br />
själfmordsförsöket. Förhållandet mellan makarna<br />
var ej godt; hustrun vågade aldrig ens gå in på mannens<br />
kontor.<br />
Ungefär samtidigt med att expl. blef bekant med den<br />
ofvannämnda jordbrukardottern lärde han känna en annan<br />
flicka, dotter <strong>till</strong> en afliden godsägare. Denna senare ville<br />
hjälpa expl. ur hans svårigheter, och på hösten 1905 blefvo<br />
de förlofvade. Fästmön förstod honom emellertid aldrig<br />
och tyckte för öfrigt, att han var en plebej. Jordbrukardottern<br />
förstod honom däremot, och det var egentligen<br />
henne, han tyckte om; hon var vacker, musikalisk och<br />
diktade; han kunde ej slita sig från henne, utan var nästan<br />
dagligen i hennes sällskap, äfven sedan han förlofvat sig<br />
med den andra flickan.<br />
Af fästmöns mor fick expl. 300 kronor. Den hjälpen<br />
räckte emellertid ej långt, och hans affärsställning var,<br />
såsom ofvan nämnts, i Vinslöf och ännu mera i Vimmerby,<br />
dit han sedan korn, genomdålig. På det senare stället,<br />
där han var t. f. länsman, hade han ett oerhördt ansträngande<br />
arbete. På våren 1906 var han mycket nervös, så<br />
att de underordnade — af hvilka han namnger fyra polismän<br />
— • funno honom »konstig». Han gick ut i ödemarken,<br />
kastade där omkull sig och grät, ströfvade ofta äfven<br />
ute om nätterna. En eftermiddag vid denna tid, medan<br />
han befann sig hemma i sin bostad, skulle han åter skjuta<br />
sig. Bast som han stod där gråtande med revolvern i hand,<br />
korn emellertid en af hans bekanta upp, och så blef det<br />
intet själfmord af heller den gången. Hvem ifrågavarande<br />
bekante var, minns han nu ej; det var väl någon af de<br />
unga handlandena i Vimmerby; han hade gjort sig särskildt<br />
vau med dem, ty han behöfde kredit.<br />
Som ofvan omtalats, var det aldrig något riktigt godt<br />
förhållande mellan expl. och hans fästmö. Hon höll emellertid<br />
fast vid förlofningen, under det att han ville förblifva<br />
fri. Han »bröt med henne fyra gånger», och <strong>till</strong><br />
sist slogc de upp. Det var söndagen den 22 juli 1906.<br />
Påföljande onsdag hade han »festat», »fick bakrus», gick då<br />
ut och gick, steg under promenaden in i ett buskage vid<br />
vägen och skulle skjuta sig. I detsamma korn en vän,<br />
handlanden E. P. i Vimmerby, cyklande, ropade an expl.<br />
och frågade, hvart han skulle hän. När L. korn fram<br />
ur buskaget, hade han visserligen ej revolvern synlig,<br />
men vännen fick i alla fall klart för sig, att det<br />
var något galet med honom, och frågade: »Har du några<br />
dj—la dumheter för dig nu igen ?» Sedan tog han honom<br />
med sig, och »det blef en dj—la fest på kvällen», i hvilken<br />
äfven ett par flickor deltogo. — Den namngifne handlanden<br />
är au död. Han afled under egendomliga omständigheter,<br />
troddes ha -tagit gift. Det blef konkurs efter<br />
honom.<br />
I slutet af augusti 1907 <strong>till</strong>trädde L. sin plats hos<br />
länsman G. Denne var, påstår han, en ytterligt rå<br />
man, som alltid svor, som idkade procenteri, och som ej<br />
heller aktade för rof att undanhålla expl. hans rättmätiga<br />
andel i vissa förrättningskostnader. Korn så där<strong>till</strong>, att<br />
G. med anledning af att expl. sökte afhålla sig från<br />
sprit kallade honom idiot och dylikt samt förklarade honom<br />
ej vara representativ nog. En afton i början af september,<br />
när arbetet för dagen var slut, korn det <strong>till</strong> en<br />
häftig ordväxling mellan G. och expl. Efteråt tog deu<br />
senare en revolver, som hängde på väggen i det rum,<br />
han bebodde, och försökte ladda den med en kula, hvilken<br />
han tog ur en kulask i samma rum. Hans afsikt var att<br />
skjuta sig, men det gick ej att ladda revolvern, enär kulan<br />
var för stor. Medan han var sysselsatt med att försöka<br />
passa in denna, korn en piga och fick se, hvad han<br />
hade för sig; hon sprang omedelbart upp <strong>till</strong> G. och<br />
talade om saken för honom. Denne korn ner »alldeles vettskrämd»,<br />
af styrde <strong>till</strong>taget, bad L. »skilja på människan<br />
G. och länsman G.» samt försäkrade, att han ej var<br />
så rå, som det såg ut, utan också hade känslor. I<br />
hvilken stämningsfas, expl. vid denna tid befann sig, minns<br />
han ej nu; han erinrar sig blott, att han efter grälet med<br />
G. hade kommit i den allra våldsammaste upphetsning.<br />
Dylika anfall af upphetsning kan han, om han retas, få<br />
under alla stämningsfaser; han blir alldeles vild, vet ej,<br />
hvad han gör, »måste ha någonting, som afleder», slår<br />
sönder föremål, brister i gråt. När han är ute på förrättningar,<br />
har han af princip aldrig något <strong>till</strong>hygge på<br />
sig, emedan han är rädd för att under möjligen påkommande<br />
anfall af uppbrusning begå öfvervåld.<br />
Under de månader, expl. tjänstgjorde som kontorsskrifvare<br />
hos G., hade han ett mycket ansträngande arbete.<br />
Han fick då äfven recidiv af sin dröppel. Skuldbördan<br />
växte, och samtidigt måste han med grämelse finna sig i<br />
att chefen, som vid hans antagande lofvat honom extra-inkomster,<br />
andel i vissa förrättningskostnader, ej uppfyllde<br />
sitt löfte. Det var i ett <strong>till</strong>stånd af höggradig nervositet,<br />
som expl. slutligen i april 1908 <strong>till</strong>trädde sitt vikariat<br />
för G. Sömn och matlust voro klena, och han hade<br />
mycket svårt för att skrifva, emedan det gick så dåligt att<br />
hålla ihop tankarna. Redan i midten af april började han<br />
förskingra. När han begick de första <strong>till</strong>greppen, tyckte<br />
han knappast, att han gjorde någonting omoraliskt; han<br />
ansåg sig hafva rätt <strong>till</strong> ett visst penningbelopp, motsvarande<br />
de extra-inkomster, G. ej utbetalat <strong>till</strong> honom,<br />
trodde, att han framdeles vid en uppgörelse med G.<br />
endast skulle behöfva kvittera det <strong>till</strong>gripna som rättmätigt<br />
uppburet. Emellertid kom han snart i dåligt sällskap<br />
och började supa, i sammanhang därmed blef åtråa<br />
efter könsumgänge alltmera otyglad, och för att <strong>till</strong>fredsställa<br />
sina lustar tog han alltmer och mer af de penningar,<br />
som inflöto <strong>till</strong> länsmanskontoret. Att ha förslösat hela<br />
den <strong>till</strong>gripna summan på nöjen bestrider expl. dock. »Det<br />
mesta» säger han sig ha lånat <strong>till</strong> bekanta, som måste hafva<br />
pengar för att göra sig ifria från hedersskulder; på en<br />
hel del tror han sig också ha blifvit bestulen af prostituerade<br />
och andra. När man på tal härom frågar, huru han<br />
kunde vara nog oförsiktig att hafva den skrifbordslåda, i
hvilken de i nflutna penningmedlen förvarades, olåst, är<br />
han ej i stånd att lämna något svar.<br />
Hvilka stämningsfaser, expl. genomgick under den tid,<br />
förskingringarna ägde rum, kan han ej uppgifva. Han<br />
»festade» och »spritade» dagligen, fick omsider ett verkligt<br />
spritbegär, måste för öfrigt hafva spriten som medel att<br />
dofva samvetskvalen; så fort han var nykter, vaknade<br />
dessa <strong>till</strong> lif. G., som hade en mängd juridiska småuppdrag,<br />
skötte alltjämt dessa under den tid, expl. uppehöll<br />
länsmanstjänsten, och arbetade i samma rum som han.<br />
Detta gjorde, att expl. gick i en ständig spänning och aldrig<br />
kunde känna sig säker på att G. ej möjligen under<br />
hans bortavaro skulle upptäcka förskingringarna. Expl.<br />
var alltid beredd på att i dylikt fall skjuta sig och hade<br />
för ytterligare säkerhets skull under hela denna tid pn<br />
flaska gift på sig. Spänningen i förening med alkoholmissbruket<br />
gjorde naturligtvis, att hans redan förut höggradiga<br />
nervositet ytterligare förvärrades.<br />
I sitt öfverretade <strong>till</strong>stånd gjorde han sig i juli skyldig<br />
<strong>till</strong> det tjänstefelet att utan <strong>till</strong>räcklig utredning häkta<br />
två personer som lösdrifvare. Följden blef, att hans länsmansförordnande<br />
återkallades, och G., som redan i juni<br />
erhållit begärdt afsked, fick åläggande att återtaga länsmanstjänsten,<br />
<strong>till</strong>s annan person kunde erhållas att bestrida<br />
densamma. Expl. kvarstannade som biträde på kontoret.<br />
Någon inventering förekom hvarken vid detta ombyte eller<br />
då sedermera den första eller andra dagen i augusti den<br />
nye t. f. länsmannen trädde i tjänst. På anmodan af den<br />
senare kvarstannade expl. äfven en tid som hans biträde<br />
för att sätta honom in i förhållandena.<br />
Den 10 eller 11 augusti korn slutligen katastrofen.<br />
För att dölja sina <strong>till</strong>grepp hade expl. underlåtit att såsom<br />
inbetalade på restlängderna uppföra de skattebelopp,<br />
han emottagit och sedermera förskingrat. T. f. länsmannen,<br />
som af denna anledning naturligtvis trodde, att ingen inbetalning<br />
skett, hade börjat undra öfver att fjärdingsmannen<br />
dröjde så länge därmed. Hvilken dag som helst kunde<br />
emellertid fjärdingsmannen komma in på kontoret, och då<br />
måste nödvändigt förskingringarna bli uppenbara. Detta<br />
hade expl. fullt klart för sig, då han ofvannämnda datum<br />
reste in <strong>till</strong> Göteborg. Såsom i rättegångshandlingarna<br />
omnämnes, hade t. f. länsmannens uppmärksamhet då fästs<br />
på att två skrifvelser med begäran, att vissa skattebelopp<br />
skulle uttagas hos ett manufakturbolag, saknades. Det<br />
ena af dessa skattebelopp hade expl. <strong>till</strong>gripit, men som<br />
det endast uppgick <strong>till</strong> 15 kronor, hvilken summa han ju<br />
med lätthet kunde anskaffa, betydde Iden saken mindre.<br />
Det andra skattebeloppet åter fanns att utbekomma hos en<br />
vice häradshöfding i Göteborg, och under förevändning att<br />
afhämta detsamma afreste expl. dit. Här köpte han sig en<br />
revolver med stora kulor och söp sig därpå »plakat full» för<br />
att få mod <strong>till</strong> att taga lif vet af sig. Hvad som därefter<br />
inträffade, minns han ej så noga, men vet, att han i Slottskogen<br />
blef afväpnad af några personer. Dessa förde honom<br />
upp på Mölndalsvägen, men där sprang han ifrån dem,<br />
begaf sig <strong>till</strong> »en dålig kvinna» i staden, fick hos henne<br />
litei mera sprit, skaffade sig så en ny revolver, vandrade<br />
därefter hela dagen och större delen af natten fram och<br />
35<br />
<strong>till</strong>baka på vägen mellan Göteborg och Mölndal, vridande<br />
händerna. Kl. 4 på morgonen gick han <strong>till</strong> sist in på polisvaktkontoret<br />
i Mölndal, talade där »konstigt», narrades så<br />
in på länsmanskontoret, hvarest man afväpnade honom.<br />
Sedan expl. härefter för t. f. länsmannen och G.<br />
bekant, att han <strong>till</strong>gripit influtna medel, talade den senare<br />
lugnande <strong>till</strong> honom. Hvarken expl. själf eller de andra<br />
kunde tro, att det <strong>till</strong>gripna beloppet var så stort som<br />
3,000 kronor; expl. trodde ej, att det uppgick <strong>till</strong> mer än<br />
högst 2,000 kronor. De extra-inkomster, expl. skulle ha<br />
haft hos G., belöpte sig <strong>till</strong> inemot 900 kronor. Denna<br />
omständighet gjorde nog, att G. mot det att L. <strong>till</strong><br />
honom utfärdade en revers på ungefär 1,100 kronor lofvade<br />
lägga ut det förskingrade, så att hela saken skulle kunna<br />
nedtystas. Expl. fick härefter plats på ett häradsskrifvarekontor<br />
i Göteborg, åtog sig dessutom öfversättningar<br />
åt en tidning, »arbetade som en slaf och svalt för att kunna<br />
betala G.» Innan han skildes från denne, hade han<br />
flera gånger bedt honom att bli häktad, och i Göteborg<br />
tänkte han vid upprepade <strong>till</strong>fällen gå och ange sig själf,<br />
men afråddes härifrån af sina bekanta, för hvilka han<br />
omtalat den sorgliga historien.<br />
En månad efter det han lämnat Mölndal blef han så<br />
plötsligt häktad. Anledningen här<strong>till</strong> var väl, att man upptäckt<br />
förskingringarnas verkliga, betydande omfattning.<br />
Inför r ätten tog expl. på sig hvad som helst för att få sitt<br />
straff och sedan efter frigifningen omedelbart göra slut<br />
på sitt lif. Nu bestrider han riktigheten af flera inför rätten<br />
lämnade erkännanden, vill göra troligt, att blott mindre<br />
summor gatt åt <strong>till</strong> nöjen, och att en stor del af det förskingrade<br />
lämnats i lån åt bekanta, för att dessa skulle<br />
kunna betala sina hedersskulder, häfdar, att han nog också<br />
blifvit bestulen på mycket, framhåller, att den lada å kontoret,<br />
hvarest pengarna förvarades, ständigt var olåst o. s. v.<br />
Vid upprepade <strong>till</strong>fällen har L. under samtalen betonat,<br />
att de eller de personerna förklarat honom för icke normal,<br />
och att fängelseläkaren betecknat hans abnormitet såsom<br />
fullt tydlig och klar. Lika ofta har han med en mimik och<br />
ett tonfall, som om han velat locka ur undersökaren dennes<br />
mening i saken, framkastat sådana yttranden som »Ja, jag<br />
blir ändå dömd», »Jag får ändå mitt straff» o. s. v. Vid<br />
andra <strong>till</strong>fällen, då undersökaren utfrågat honom om det<br />
satt, hvarpå hans nervositet yttrat sig vid tiden för <strong>till</strong>greppen,<br />
har han <strong>till</strong> sina svar bifogat: »Ja, ser doktorn,<br />
jag var inte klok, se!»<br />
Sinnes- eller tankevillor kunna ej påvisas hos expl.<br />
I ett par skrifvelser, som biläggas journalen, har expl.<br />
redogjort dels för sin lefnad dels mera speciellt för sina<br />
stämnings växlingar.<br />
Daganteckningar.<br />
1.4: I kväll, sedan expl. gatt <strong>till</strong> sängs, frågade han<br />
en skötare, om älfven (Göta alf, <strong>till</strong> hvilken anstaltsområdet<br />
gränsar) var belägen långt bort, sade sig starkt fundera<br />
på att försöka komma dit ner och dränka sig, hade<br />
för afsikt att lägga stenar i fickorna, så att han skulle<br />
sjunka strax.<br />
2. 4: På morgonen upprymd och skämtsam. Då skur-
36<br />
ning af golfvet pågick, och med anledning däraf en hink,<br />
fylld med vatten, stod framme, hoppade han upp i denna<br />
med ena benet, så att vattnet stänkte långt utåt golfvet.<br />
Tillspord af en skötare, hvarför han gjorde så, svarade<br />
han: »Man skall något roligt ha.»<br />
3. 4: Fortfarande i upprymd stämning; fick på morgonen<br />
tag i en stöfvel och kastade sin urin i denna. När<br />
t. f. öfverläkaren vid ronden förehöll honom det oskickliga<br />
i hans beteende, sade han sig ångra detsamma och lofvade<br />
att ej göra så mera.<br />
5. 4: Iakttagit godt uppförande de bägge sista dagarna,<br />
sagt åt betjäningen, att han tror, det går bast, om<br />
han håller sig lugn.<br />
lo. 4: Stundom visat sig något retlig, men i det stora<br />
hela skött sig ordentligt sedan tiden för nästföregående anteckning.<br />
Talar dock emellanåt med betjäningen om att<br />
han skall skjuta sig med revolver, så snart han kommer ut.<br />
Sysslar med skrifning åt hospitalskontoret.<br />
22. 4: Mera retlig sedan den 16. Korn i dag på morgonen<br />
i gräl med en bråkig patient.<br />
30. 4: Vid jämnare och bättre lynne sista veckan. Sysslar<br />
alltjämt med skrifning åt hospitalskontoret och utför<br />
städse punktligt och ordentligt det, som förelägges honom.<br />
Har uttalat sin belåtenhet med att få arbeta, säger, att<br />
det hjälper upp hans humör. Under den gångna månaden<br />
har expl. flitigt korresponderat med bekanta och i sina<br />
bref ej sällan gifvit uttryck åt ånger och skam öfver hvad<br />
han förbrutit.<br />
7. 5: Fortfarande rätt lugn och foglig, men ej vidare<br />
hågad för arbete. Ute på promenadgården förströr han<br />
sig alltsomoftast med att stupa kullerbyttor och hoppa<br />
bock i patienternas sällskap.<br />
16. 5 : Eetligare sedan ett par dagar. Har <strong>till</strong> betjäningen<br />
yttrat att när han en gång kommer ut härifrån, skall<br />
han genom pressen bringa förhållandena vid hospitalet <strong>till</strong><br />
allmänhetens kännedom med namngifvande af såväl läkare<br />
som skötare.<br />
31. 5: Expl., som några dagar varit i särdeles hög<br />
grad retlig och obehärskad, fick i förrgår af biträdande<br />
läkaren er sträng <strong>till</strong>sägelse att förhålla sig ordentligt och<br />
hyfsadt. Sedan har han varit alldeles påfallande spak och<br />
höflig, nästan krypande.<br />
4. 6: Var i går helt öfvergående litet retlig, eljest<br />
lugn och snäll. Har bedt om att få kall dusch hvar morgon<br />
och kväll för att lättare kunna motstå en påkommen<br />
benägenhet att onanisera om nätterna. Får sin önskan uppfylld.<br />
6. 6: För att erhålla närmare upplysningar rörande<br />
explrs förhållande så väl tidigare som under det skede, då<br />
förskingringarna ägde rum, har t. f. öfverläkaren <strong>till</strong>skrifva<br />
några personer, som trädt uti intimare beröring med<br />
expl. Svarsbrefven biläggas journalen.<br />
Kontorschefen O. T. L. i Kristianstad meddelar:<br />
»Jag har kant omskrifne Ernst L. sedan omkring åtta<br />
år <strong>till</strong>baka. Under den tid, jag hade <strong>till</strong>fälle att sammanträffa<br />
med honom — åren 1901—1905 — var såväl jag som<br />
hans öfriga vänner af den öfvertygelsen, att han icke var<br />
hvad man kallar fullt normal. Hans sinnesstämning var<br />
ytterst, växlanjie. Den ena minuten kunde han vara <strong>till</strong><br />
ytterlighet uppsluppen och glad och den andra utan synlig<br />
anledning nedstämd och sorgsen. Några själfmordsförsök<br />
från L:s sida har jag, så vidt jag minnes, icke hört<br />
talas om.»<br />
Kronolänsman G. skrifver bi. a.: »Med anledning<br />
etc. får jag meddela:<br />
att L. en tid efter sin ankomst hit <strong>till</strong> mig syntes något<br />
dyster och besynnerlig <strong>till</strong> lynnet och på min fråga uppgifvit,<br />
att detta härledde sig däraf, att han fatt korgen af<br />
sin fästmö, boende i Skåne, där han förut tjänstgjorde som<br />
t. f. stadsfiskal,<br />
att L., som förefallit vara .mycket beläst, haft godt<br />
hufvud, inställsamt och förtroendegifvande satt och skött<br />
sina göromål på kontoret och efter hvad jag sedermera fatt<br />
hora ute i bygden skrutit och skräflat öfver sin skicklighet<br />
och sin fina härkomst (?), därvid han vid flere <strong>till</strong>fällen<br />
för utomstående personer förefallit som icke fullt normal,<br />
att L. en gång för en af mina tjänare förklarat, att han<br />
skulle skjuta sig, men sedan han af mig erhållit en allvarlig<br />
<strong>till</strong>rättavisning för sitt yttrande, hade intet ovanligt<br />
förekommit förr än i april månad 1908, då han började vara<br />
från hemmet <strong>till</strong> sent inpå nätterna, under uppgift att han<br />
blifvit bjuden af någon bekant, men efter hvad jag sedermera<br />
fatt hora vistats å värdshus och förlustelseställen<br />
i Göteborg,<br />
att L. haft en stor förställningsförmåga, varit snartänkt<br />
och haft god reda på hvad han gjorde och icke är<br />
sådan, som han nu uppgifver sig vara.»<br />
I helt annan riktning än kronolänsman G. uttalar<br />
sig poliskonstapeln i Mölndal A. H. Denne skrifver:<br />
»Som svar å Eder ärade etc. får jag meddela, att under<br />
hela den tid, som Ernst Leonard L. var anställd hos<br />
länsman J. V. G. i Mölndal, så väl under den tid, han<br />
var t. f. länsman, som under den tid, han tjänstgjorde som<br />
kontorsskrifvare här i Mölndal, och under hvilken tid såväl<br />
jag som de bada andra polismännen dagligen sammanträffade<br />
med L., (vi) alltid fann honom besynnerlig. L. korn då<br />
mycket ofta in på polisvaktkontoret, då han stundom var<br />
mycket glad och kunde för riktiga småsaker brista ut i<br />
ett hejdlöst skratt, och ibland var han däremot tung <strong>till</strong><br />
sinnet samt föreföll mycket nervös, hvarför vi poliskonstaplar<br />
alltid, då L. varit inne å polisvaktkontoret, framställde<br />
den frågan <strong>till</strong> hvarandra: »Är L. klok?» Jag kan<br />
äfven nämna, att under den tid, som L. var t. f. länsman,<br />
jag ofta var med honom ute på förrättningar m. m., och<br />
att hans uppförande då många gånger var konstigt och<br />
bes-yrrerligt, så att man rent af fick känna sig generad af<br />
hans sällskap. På grund af hvad jag här ofvan relaterat<br />
fick jag den uppfattningen, att L. under den tiden, han<br />
vistades i Mölndal, ej var fullt normal.»<br />
Särdeles betydelsefulla upplysningar om expl:s förhållande<br />
vid tiden för länsmansförordnandet i Mölndal meddelas<br />
af assistenten vid centralfängelset å Härianda G<br />
G. Denne skrifver bi. a.: »Som jag vid häradsrätten<br />
omnämnde, sammanträffade jag första gången med L. hos<br />
min hyresvärd, landtbrukaren Birger H. å Stora Härlanda,<br />
troligen annandag pask, d. v. s. den 20 april för-
lidet år. L., som då presenterades som t. f. länsman,<br />
började genast samtala med mig i en del tjänsteangelägenheter,<br />
hvarunder jag särskildt lade märke <strong>till</strong> hans<br />
benägenhet att framhafva sin egen person. Sedan samtalet<br />
fortgått en liten stund, föreslog L. titlarnas bortläggande,<br />
men bad ögonblicket därpå om ursäkt, om han föreföll<br />
påflugen, i hvilket fall han bad mig »bara saga ifrån».<br />
Om jag vid <strong>till</strong>fället förmärkt, att L. varit på minsta<br />
satt berörd af starka drycker, skulle jag naturligtvis funnti<br />
hans uppträdande mindre egendomligt, men just den<br />
Omständigheten, att han föreföll mig fullkomligt nykter,<br />
gjorde, att hans beteende i detta fall samt äfven hans<br />
uppträdande i öfrigt syntes mig besynnerligt. Sedermera<br />
har jag flerfaldiga gånger samtalat med familjen H.<br />
om L., som efter nu omnämnda <strong>till</strong>fälle några gånger besökt<br />
familjen såväl å Stora Härianda som å en annan<br />
familjen <strong>till</strong>hörig gård Éklanda, och har därvid upprepade<br />
gånger uttalats den uppfattningen om L., att han »inte var<br />
riktigt klok». Bland annat har fru H. omtalat för<br />
mig, att L. ibland synts henne nedstämd, och att han då<br />
gärna talat om religiösa ting, hvilket emellertid icke hindrade,<br />
att han ögonblicket därpå kunde visa sig uppsluppet<br />
glad. Nästa gång, jag sammanträffade med L., var<br />
(troligen söndagen den 10 maj i fjol) hos en byggmästare<br />
A. å dennes villa i Påfvelund. Jag hade då <strong>till</strong>fälligtvis<br />
sammanträffat med A :s dotter och hennes man,<br />
ingenjören H. J. i Göteborg, hvarefter vi — på J :s<br />
förslag — följts åt ut <strong>till</strong> Påfvelund, hvarest L. befann<br />
sig före oss. Äfven vid detta <strong>till</strong>fälle föreföll<br />
L. egendomlig; han talade gärna om tjänsteangelägenheter<br />
och i all synnerhet om sina egna åtgöranden i tjänsten.<br />
Sedan vi intagit supé hos byggmästare A., följdes så<br />
godt som hela sällskapet åt <strong>till</strong> Långedrags restaurant.<br />
Hans besynnerliga uppträdande därstädes har jag<br />
inför rätten relaterat, och då jag antager, att protokollen<br />
därom gifva besked, torde jag icke behöfva här omnämna<br />
L:s uppförande vid ifrågavarande <strong>till</strong>fälle. Äfven vid detta<br />
sammanträffande med L. kunde jag icke förmärka, att<br />
han var berusad, utan föreföll han mig fullkomligt nykter.<br />
Spritdrycker hade för öfrigt såväl hos byggmästare<br />
A. som å restauranten förtärts <strong>till</strong> så ringa kvantitet,<br />
att L. omöjligen enligt min uppfattning däraf kunde<br />
på minsta satt hafva blifvit rörd. De personer, som denna<br />
gång närvoro, förklara äfven, att de funno hans uppträdande<br />
så besynnerligt, att de misstänkte, att han icke<br />
var fullt normal.» — Till G:s skrifvelser äro fogade<br />
intyg från landtbrukaren B. H. och ingenjören H.<br />
J., af hvilka framgår, att tidpunkterna för G:s nu omnämnda<br />
sammanträffanden med L. antagligen varit de<br />
ofvan uppgifna, samt att H. och J. anse, det L. vid ifrågavarande<br />
<strong>till</strong>fällen icke varit berusad.<br />
Vid ett samtal i dag utfrågas expl. närmare om en del<br />
förhållanden, som beröras i skrifvelserna. Då man påpekar,<br />
att L:s och fru H:s (i G:s bref anförda) meddelanden<br />
om hans stämningsväxlingar ej riktigt stå i samklang<br />
med dem, han själf lämnat härstädes, förklarar<br />
han sig ej hafva velat framställa ifrågavarande stämningsväxlingar<br />
såsom förlöpande med någon regelbun<br />
37<br />
den periodicitet utan blott på ett ungefär ange, huru<br />
pass länge de olika <strong>till</strong>stånden kunnat räcka. Han vitsordar<br />
riktigheten af L:s och fru H:s uppgifter, att han<br />
ögonblicket efter det han visat sig nedstämd kunnat<br />
förefalla glad och uppsluppen, och framhåller, hurusom<br />
obetydligheter kunna hastigt förändra hans stämning.<br />
När man i detta sammanhang frågar honom, huru han<br />
kunde vara så glad vid första sammanträffandet med fängelseläkaren,<br />
säger han sig först ej veta orsaken här<strong>till</strong>.<br />
En stund efteråt anför han dock som möjlig förklaring<br />
<strong>till</strong> glädtigheten den omständigheten, att fängelseläkaren<br />
vid första sammanträffandet räckte honom sin hand, hvilket<br />
berörde honom mycket angenämt i hans djupa förkrosselse.<br />
Under dagens samtal afhandlas äfven en passus i den<br />
lefnadshistoria, expl. uppsatt. Han skrifver däri på ett<br />
ställe: »En sak, som är för mig obegriplig, är, att jag ibland<br />
inbillar mig vara hög militär eller något annat mycket<br />
framstående.» När man frågar expl., huru detta skall tydas,<br />
svarar han, att han ibland drömmer sig in i en situation<br />
af angifna slag. Städse är han dock fullt medveten<br />
om att den är overklig.<br />
9. 6 : Har i dag visat sig orolig och uttalat ängslan<br />
för framtiden. Kunde ej somna på kvällen, förr än han<br />
vid 11 -tdien erhöll 1 x /2 gram trional.<br />
10. 6: Ligger i dag <strong>till</strong> sängs och klagar öfver värk<br />
i kroppen.<br />
11. 6: I dag åter uppe.<br />
30. 6: Emellanåt något retlig, men i allmänhet foglig<br />
och medgörlig. Afdelningsskötaren har (helt och hållet<br />
spontant) fast uppmärksamheten på det egendomliga förhållandet,<br />
att expl. en kort stund efter det han förefallit<br />
nedstämd, ja förtviflad, kan visa sig glad och upprymd.<br />
De omständigheter, som äro af vikt för bedömandet<br />
af exploranden och särskildt hans förhållande vid tiden för<br />
de åtalade förbrytelserna, finnas utförligt afhandlade i den<br />
nu återgifna observationsjournalen. Af denna framgår, att<br />
expl. sannolikt redan från pubertetsåldern företett frekventa<br />
och höggradiga omkastningar i stämningen. Emellanåt<br />
har han befunnit sig i en förhöjd stämning, hvarunder han<br />
visat sig på en gång glädtig, bråkig och retlig, haft stegrad<br />
könsdrift och röjt en impulsivitet, som tagit sig uttryck<br />
i oförståndiga, ej sällan omoraliska handlingar.<br />
Emellanåt — och ofta i anslutning <strong>till</strong> exaltations<strong>till</strong>stånd<br />
af nyss skildrad art — har han varit deprimerad, ångerfull,<br />
kant leda vid lifvet och umgåtts med själfmordstankar.<br />
Andra tider åter — och vanligast — har han kant<br />
sig vemodig och svärmisk; detta <strong>till</strong>stånd betecknar han<br />
som sitt normala.<br />
Äfven om yttre förhållanden haft ett omisskännligt<br />
inflytande på expl:s stämningslif, och särskildt hans depressiva<br />
<strong>till</strong>stånd förvärrats genom motgångar eller ansträngande<br />
arbete, ha likväl de ifrågavarande omkastningarna<br />
ofta äfven uppträdt utan någon <strong>till</strong>räcklig yttre<br />
grund. Ibland har den glädtiga stämningen rent af kunnat<br />
göra sig gällande, då expl:s yttre förhållanden snarare
38<br />
bort framkalla en höggradig depression, som t. ex. i fängelset.<br />
Både genom den ena och den andra egendomligheten<br />
manifestera sig stämningsväxlingarna såsom sjukliga, såsom<br />
yttringar af en psykopati i detta ords vidsträcktaste<br />
bemärkelse.<br />
Expl:s alkoholreaktion synes vara af något ovanligt<br />
slag; dock kan den ej betecknas som patologisk sensu strictiori.<br />
Den <strong>till</strong>talades psykopati erinrar i viss mån om de<br />
lindriga fall af manisk-depressiv sinnessjukdom, som man<br />
ibland påträffar, och hvilka ej upphäfva vederbörandes<br />
förmåga att taga sig fram i lifvet. Emellertid uppvisa<br />
expl:s stämningsväxlingar vid en mera inträngande analys<br />
så många för nämnda sjukdom främmande karaktärer,<br />
att man svårligen kan antaga, det här en sådan föreligger.<br />
Hvad den anklagades exalterade faser beträffar, må <strong>till</strong><br />
en början framhållas, att dessa enligt så väl hans egna uppgifter<br />
som härstädes gjorda iakttagelser ej i någon högre<br />
grad inverka vare sig på hans arbetskraft eller sömn. Det<br />
är vidare påfallande, i huru hög grad han äger förmågan<br />
att behärska sin upprymda eller retliga stämning inför personer,<br />
som inge honom respekt. Att kronolänsman G.<br />
endast genom hörsagor från andra känner någonting om<br />
hans exalterade faser, medan poliskonstapeln H. därom<br />
har mycket att berätta, är i nämnda hänseende belysande,<br />
likaså, att expl. mot undertecknad städse visat<br />
sig behärskad, under det att skötare och patienter oupphörligt<br />
fatt känna af hans vrede eller själfsvåld. Slutligen<br />
har det åtminstone vid ett par <strong>till</strong>fällen under expl:s<br />
härvaro visat sig, att kraftiga <strong>till</strong>sägelser från en läkare<br />
kunnat bringa yttringarna af den retliga stämningen att<br />
upphöra för flera dagar, något som talar emot antagandet<br />
af hypomani.<br />
Labiliteten hos expl:s nedstämdhets<strong>till</strong>stånd talar likaledes<br />
mot manisk-depressiv sinnessjukdom. En person, lidande<br />
af sådan, låter ej, som expl., förmå sig att deltaga<br />
i en munter fest på aftonen samma dag, han stått i begrepp<br />
att begå själfmord. Fängelseläkarens iakttagelse, att expl.<br />
under sina depressiva faser är »lätt att prata upp i en muntrare<br />
stämning», förtjänar i detta sammanhang äfvenledes<br />
beaktande.<br />
Om man näppeligen kan uppfatta expl:s psykopati som<br />
en manisk-depressiv sinnessjukdom, talar däremot allt för<br />
att den bör tolkas som en hysteri, hvars yttringar företrädesvis<br />
göra sig gällande på det rent psykiska området.<br />
Redan i expl:s benägenhet för svärmeri och drömlikt utmålande<br />
af overkliga situationer framträder ett hysteriskt<br />
drag: lättheten, med hvilken han under alla stämningsfaser<br />
vid obetydlig anledning kommer i måttlös vredesaffekt,<br />
är uttrycket för en annan hysterisk egendomlighet, den abnorma<br />
känsligheten för små irritament, som utmärker<br />
nämnda sjukdom. Man tar knappast fel, om man i en dylik<br />
stegrad retbarhet söker förklaringen <strong>till</strong> det skenbart<br />
omotiverade, ja, stundom rent af paradoxala i expl:s stämningsväxlingar.<br />
De uppstå på grund af inflytelser, hvilka<br />
aldrig kunna rubba stämningsläget hos normala individer,<br />
och te sig på grund däraf obegripliga. Expl:s upprymdhet<br />
i fängelset t. ex. är sannolikt förorsakad af det angenäma<br />
intryck, fängelseläkarens vänlighet gör på honom, hvilket<br />
i och för sig obetydliga moment <strong>till</strong>fälligtvis dominerar<br />
öfver alla de nedstämmande. Impulsiviteten under den<br />
<strong>till</strong>talades exalterade faser sammanhänger helt visst också<br />
med nyssnämnda stegrade retbarhet, som gör honom <strong>till</strong> en<br />
lekboll för <strong>till</strong>fälliga yttre intryck eller egna infall, på<br />
denna beror nog äfven i väsentlig mån det obeständiga,<br />
labila i så väl exaltationen som depressionen, om ock ett<br />
annat hysteriskt drag, den starka suggestibiliteten, här<br />
spelar in och väl hufvudsakligen ligger <strong>till</strong> grund för den<br />
kufvande, ja, ibland rent af omstämmande inverkan, ett<br />
resolut, imponerande uppträdande utöfvar på honom. Ett<br />
hysteriskt drag i expl:s sjukdomsbild, som ej heller får<br />
förbises, är hans benägenhet att under depressions<strong>till</strong>stånden<br />
pa ett teatraliskt satt bara sin lifsleda <strong>till</strong> torgs.<br />
Expl:s »själfmordsförsök» verka snarare som arrangerade<br />
för att väcka uppseende och medlidande än som allvarligt<br />
menade; åtminstone måste det förvåna, att nästan alltid<br />
någon bekant är <strong>till</strong>städes i det kritiska ögonblicket för<br />
att, mer eller mindre uppskakad, afstyra den hemska gärningens<br />
fullbordande.<br />
Hvad som fattas för att hos expl. göra den hysteriska<br />
sjukdomsbilden fullständig är mera utpräglade rubbningar<br />
på det somatiska området. Af den lätthet och hastighet,<br />
med hvilken hos hysterici psykiska <strong>till</strong>stånd visa sig verksamma<br />
i mångfaldiga kroppsliga rubbningar, se vi hos den<br />
<strong>till</strong>talade ej mycket. Emellertid bör framhållas, att rubbningar<br />
af nämnda art ej helt och hållet saknas; som en<br />
dylik måste man väl uppfatta det egendomliga sjukdomsanfall<br />
med »förskräckliga» smärtor i blåsan och ena benet,<br />
expl. fick kort efter hitkomsten under inflytandet af en<br />
plötsligt uppblossande ängslan öfver den för flera år sedan<br />
genomgånga dröppeln, och hvilket sjukdomsanfall bragtes<br />
att upphöra genom undertecknads försäkran om att ingen<br />
anledning <strong>till</strong> oro fanns.<br />
Bör expl :s sjukdom uppfattas såsom en hysteri, är det<br />
naturligtvis för ett rättspsykiatriskt bedömande af hans<br />
inkriminerade handlingar af allra största vikt att få afgjordt,<br />
huru pass höggradiga de hysteriska rubbningarna<br />
voro vid den tid, förskingringarna ägde rum. Utom hans<br />
egna meddelanden, hvilka ju måste upptagas med försiktighet,<br />
är det förnämligast assistenten G:s och poliskonstapeln<br />
H:s uppgifter, som möjliggöra slutsatser i<br />
nämnda hänseende. Af hvad den förre omtalat — dels<br />
inför rätten, dels i bref <strong>till</strong> undertecknad — framgår,<br />
att expl. i slutet af april och under maj 1908, alltså kort<br />
efter det. <strong>till</strong>greppen börjat, förhållit sig så egendomligt,<br />
att omgifningen dragit hans psykiska hälsa i tvifvelsmål.<br />
Personligen har assistenten hos L. endast konstaterat<br />
exaltations<strong>till</strong>stånd, under hvilka särskildt det<br />
oöfverlagda och brådstörtade i dennes handlande väckt<br />
hans undran; af fru H., i hvars hus expl. vid ofvannämnda<br />
tid umgåtts, har han äfven fatt hora om dennes<br />
plötsliga, skenbart omotiverade stämningsväxlingar och depressiva<br />
<strong>till</strong>stånd. Poliskonstapeln H., som under en<br />
längre daglig samvaro iakttagit L :s så väl exalterade<br />
som depressiva faser, framhåller dennes brist på själfbehärskning<br />
och betonar särskildt i starka ordalag hans be-
synnerliga uppförande under länsmansförordnandet, det skede,<br />
hvarom här närmast är fråga.<br />
Sammanställer man G:s och poliskonstapeln H:s uppgifter<br />
med expl. egna, får man nödvändigt den uppfattningen,<br />
att L:s psykiska abnormitet under den tid, förskingringarna<br />
ägde rum, varit ganska höggradig. Att denna psykiska<br />
abnormitet blott skulle varit uttrycket för upprepade<br />
akuta alkoholintoxikationer — någonting, som ju i betraktande<br />
af expl:s dagliga spritförbrukning under ofvannämnda<br />
tid kunde ifrågasättas — uteslutes genom G:s, landtbrukaren<br />
H:s och J:s intyganden.<br />
Hvad själfva de inkriminerade handlingarna beträffar,<br />
så måste erkännas, att dessa I och för sig ej hafva någon<br />
patologisk karaktär. Den <strong>till</strong>talade har i likhet med så<br />
många andra unga män före honom kommit in på brottets<br />
bana <strong>till</strong> följd af oförmågan att emotstå det begär efter<br />
stimulerande inflytelser, som nästan alltid utvecklar sig<br />
under en glädjelös, enformig <strong>till</strong>varo. För att släcka detta<br />
begär har han <strong>till</strong>gripit omhänderhafda medel; i början<br />
tar han mindre summor med hopp om att framdeles kunna<br />
ersätta dem; af dåliga sällskapsbröder narras han allt mer<br />
och mer ut på det sluttande planet, och de <strong>till</strong>gripna summorna<br />
vaxa; när de stigit <strong>till</strong> ansenliga belopp, och en katastrof<br />
framstår såsom oundviklig, uppträder ångesten;<br />
för att dofva denna störtar han sig i orgier och förskingrar<br />
utan ringaste besinning — en lika alldaglig som sorglig<br />
historia.<br />
Det är emellertid tydligt, att i en situation, sådan<br />
som den ofvan tecknade, expl. med sitt hysteriskt öfverretbara,<br />
impulsiva och suggestibla väsen ej skall kunna<br />
använda sitt förstånd i samma utsträckning som en normalt<br />
ekvilibrerad person, vare sig det gäller att bekämpa brottsliga<br />
impulser eller stå emot dåliga sällskaps lockelser.<br />
Expl. står, som fängelseläkaren uttryckt saken, abnormt<br />
värnlös gent emot frestelser. Och öfver hufvud taget har<br />
han under den tid, förskingringarna pågingo, varit, om<br />
ock ej sinnessjuk i egentlig mening, dock psykiskt abnorm<br />
<strong>till</strong> en sådan grad, att vid utmätandet af straffet för hans<br />
brott kap. 5 § 6 Strafflagen synes mig böra <strong>till</strong>ämpas.<br />
Jag får alltså på heder och samvete som min åsikt förklara,<br />
att för förskingring m. ni. <strong>till</strong>talade kontörsskrif våren<br />
Ernst Leonard L. från Mölndal vid de åtalade förbrytelsernas<br />
begående saknat förståndets fulla bruk.<br />
Vänersborgs hospital och asyl den 4 juli 1909.<br />
2.<br />
E. Vestberg.<br />
t. f. öfverläkare.<br />
Sedan Kungl. Medicinalstyrelsen i skrifvelse <strong>till</strong><br />
Kungl. Direktionen för Stockholms hospital af den 11 juni<br />
1909 förordnat, att häktade, för bedrägeri m. m. <strong>till</strong>talade<br />
förste stationsskrifvaren Olof G. från G. skulle för<br />
observation och undersökning intagas å Stockholms hospital,<br />
och G. i öfverensstämmelse härmed blifvit å<br />
Stockholms hospital den 27 sistl. juli innevarande år inta<br />
39<br />
gen, får undertecknad härmed <strong>till</strong> åtlydnad af Kungl. Styrelsens<br />
i ofvannämnda skrifvelse uttalade anmodan och före<br />
utgången af den i § 17 mom. 4 af gällande hospitalsstadga<br />
föreskrifna tiden vördsamt rörande den <strong>till</strong>talades sinnes<strong>till</strong>stånd<br />
afgifva nedanstående yttrande:<br />
Af handlingarna i målet inhämtas i hufvudsak följande<br />
: Olof G. är född den 8 okt. 1851. Hans föräldrar<br />
voro landtbrukaren S, N. och hans hustru E. N.,<br />
bägge döda. Tvenne kusiner å mödernet ;äro sinnessjuka<br />
och intagna å Lunds hospital, hvarjämte tvenne<br />
andra kusiner å mödernet äro, den ena tungsint, den andra<br />
mindre utvecklad och svag å hufvudets vägnar. G:s fader<br />
var ej begifven på starka drycker eller märkvärdig <strong>till</strong><br />
lynnet, om modern finnas inga uppgifter; hon dog, då G.<br />
vari 3 ä 4 år gammal.<br />
G., som vistades i föräldrahemmet <strong>till</strong> sitt 17:de år,<br />
har genomgått 4 klasser i K:s läroverk; han konfirmerades<br />
vid 15 år, innehade i ungefär 3 år anställning<br />
i handelsaffär i T., genomgick åren 1872—73 handelsinstitut<br />
i Stockholm, antogs i statens järnvägars tjänst 1874,<br />
blef ordinarie tjänsteman vid H:s station 1875 och befordrades<br />
Va 1895 <strong>till</strong> förste stationsskrifvare i G.<br />
Han ingick 1882 äktenskap och har i detta 9 barn, af<br />
hvilka de 6 yngsta ännu befinna sig i skolåldern.<br />
G. åtnjöt under sista året ett arfvode af 4,130 kronor.<br />
Han har framhållit, att hans inkomster efter löneregleringen<br />
minskats genom förlust af vissa provisioner (69,50 pr<br />
mån.) och reducering af felräkningspengar från 1,000' <strong>till</strong><br />
180 kr., hvarjämte han inbetalt afsevärda belopp <strong>till</strong> »kassorna».<br />
G:s yngre kamrater å G:s station hade under någon<br />
tid misstänkt och konstaterat, att G. gjort sig skyldig<br />
<strong>till</strong> bedrägligt förfarande i tjänsten, men dock ej gjort<br />
anmälan af hänsyn <strong>till</strong> hans stora familj. Den 21 dec. 1908<br />
rapporterades dock förhållandet <strong>till</strong> stationsinspektoren,<br />
som därom gjorde anmälan <strong>till</strong> trafikinspektionen i Luleå.<br />
G. anklagades för att ha genom ändring och radering<br />
af kvitton, journaler och uppbördsböcker uppburit för höga<br />
fraktbelopp, för att i vissa fall ha påfört dubbel aviseringsafgift<br />
och för att ha utkräft högre fraktbelopp än<br />
notiserna utvisat (af icke läskunniga trafikanter).<br />
Vid förhör inför trafikdirektören den 14 jan. 1909 uppgå!<br />
G., att han börjat med detta förfarande i april eller<br />
maj 1908, men kunde ej saga, om det händt tidigare, i så<br />
fall blott i enstaka fall; <strong>till</strong> en början hade de för höga<br />
fraktdebiteringarna skett endast genom felskrifningar, utan<br />
tanke på svikligt förfarande — först senare hade tanke<br />
på vinst uppstått; som orsaker framhöll G. sjuklighet, nedsatt<br />
synförmåga, öfveransträngning och bristande uppmärksamhet.<br />
Under förhöret upplyste stationsinspektoren,<br />
att G. alltid visat stort nit och intresse i tjänsten, tjänstgjort<br />
längre tid på dagen än han varit skyldig, att han<br />
under senare åren varit nykter, alltid haft kassan i ordning<br />
och noggrant regovisat statens medel, att han varit<br />
enkel och anspråkslös i sina vanor, haft ytterst små behof,<br />
att man nästan kunde hysa tvifvelsmål om hans sinnesbeskaffenhet<br />
under senare åren.
40<br />
I skrifvelse <strong>till</strong> trafikinspektionen af 25 /i «1. 8/2 framhöll<br />
G., som redan ingifvit sin afskedsansökan, att han under<br />
tjänstgöring i H. under 21 år hufvudsakligen haft tjänst<br />
nattetid, hvartannat dygn från 9 f. m. <strong>till</strong> 5 f, m.<br />
följande dygn, och att denna ansträngning i hög grad nedsatt<br />
hans krafter och omdömesförmåga, att han äfven i Gellivare<br />
haft ansträngande tjänst på grund af stor trafik,<br />
och att han saknade alla existensmedel, om han afskedades.<br />
G. erkände, att han sedan 1905 gjort sig saker <strong>till</strong><br />
brottsligt förfarande och beräknade, att han <strong>till</strong>godogjort<br />
sig 130 kronor, hvilka dock <strong>till</strong> största delen återburits under<br />
januari 1909. Han vidgick, att han ändrat notisbeloppen<br />
<strong>till</strong> öfverensstämmelse med de lägre fraktbelopp, som<br />
förut införts i journalerna, och att han som ett slags extra<br />
ersättning påfört dubbel aviseringsafgift å stationsinspektorens<br />
expeditionsgods; däremot förnekar han att eljest ha<br />
påföit för hog avisering eller att ha utkräft högre fraktbelopp<br />
än notiserna utvisat. Statens järnvägars ombud<br />
framhöll, att synbarligen ej blott enskilda, ,utan äfven<br />
staten blifvit lidande genom G:s manipulationer.<br />
Efter företagen utredning, som framlades vid rannsakningen<br />
den 2 juni, framgick<br />
att G. i 301 särskilda fall företagit raderingar och<br />
ändringar å notiser eller godskvitton, och att G. på så satt<br />
<strong>till</strong>godogjort sig kr. 200,35;<br />
att G. i 33 särskilda fall gjort ändringar och raderingar<br />
i godsjournalerna och sålunda oriktigt uppburit <strong>till</strong>hopa<br />
kr. .25,90;<br />
att G. i 7 poster oriktigt uppburit dels 1 kr. i postpoiton,<br />
dels 30 öre för mycket å ett efterkrafsgods, och<br />
att G. i 14 fall ändrat eller raderat godsvikter i journalerna<br />
eller notiserna, hvarigenom fraktbelopp undandragits<br />
staten <strong>till</strong> ett belopp af kr. 13,85 samt<br />
att G. sålunda i 419 särskilda fall <strong>till</strong>godogjort sig på<br />
bedrägligt satt sammanlagdt kr. 308,91, hvaraf efter sakens<br />
upptäckt <strong>till</strong> vederbörande godsemottagare i 16 särskilda<br />
fall återbetalats <strong>till</strong>hopa kr. 30,65.<br />
Åklagaren framhöll, att G. visserligen sökt göra sannolikt,<br />
att han genom misstag eller felskrifningar oriktigt<br />
uppburit medel, men att han dock icke på något satt förmått<br />
visa dylika misstags förefintlighet, utan tvärtom<br />
handlat i fullt uppsåt samt t. o. m. genom förfalskning af<br />
godsnotiser och godskvitton sökt dölja sina bedrägerier.<br />
Häremot framhöll G:s rättegångsbiträde, att det, låt<br />
vara merendels afsiktliga utskrifvandet af notiserna å för<br />
höga belopp knappast kunde hemfalla under 12:e kap.<br />
strafflagen, och att än mindre fog torde finnas för den<br />
uppfattningen, att ändrandet — låt vara genom öfverskrifning<br />
eller t. o. m. radering — af de felaktiga beloppen <strong>till</strong><br />
rätta summor, skulle hänföras <strong>till</strong> förfalskningsbrott. Biträdet<br />
påpekade vidare, att åtskilliga omständigheter talade<br />
därför, att G. vid föröfvandet af sina brott icke handlat<br />
under inflytande af en brottslig afsikt, utan fastmer varit<br />
drifven af tvångsföreställningar, och att G:s <strong>till</strong>stånd under<br />
rannsakningstiden undergått en afsevärd förändring, i<br />
det han blifvit mera redig och klar, möjligen beroende på<br />
en viss periodicitet i hans konstitution eller på att han<br />
fatt hvila upp sig. Åklagaren instämde däruti, att G. un<br />
der själfva ran isakningen verkar lugnar.i ä'i vid föregående<br />
polisförhören.<br />
G:s rättegångsbiträde anförde vidare, att åtskilliga omständigheter<br />
gåfve anledning förmoda, att G. vid brottens<br />
begående saknat förståndets fulla bruk och åberopade som<br />
stod härför åtskilliga utlåtanden, hvarur må anföras:<br />
Prov.-lakaren II. G. Eurén, Haparanda, anförde i skrifvelse<br />
af V 5 ,- att G. under första åren af 1900-talet undergick<br />
en påtaglig förändring <strong>till</strong> sin sinnesbeskaffenhet:<br />
hans blick var stirrande och osäker, talet korn stötvis, hans<br />
arbete försiggick ej med samma säkerhet och lätthet som<br />
förut; öfver hela hans personlighet hade kommit en viss<br />
slöhet, som ej spårats förut; han gjorde intryck af en bruten<br />
man. Säkerligen hade denna förändring sin grund i degenerativa<br />
förändringar i hans psykiska organ. Ansåg angående<br />
orsakerna <strong>till</strong> G:s förseelser, att endast en sjukligt<br />
förändrad sinnesbeskaffenhet möjliggjort deras uppträdande.<br />
E. Prov.-läkaren A. Plänck, Gellivare, ansåg (i skrifvelse<br />
af 9 / ä ), att ansträngande tjänstgöring och G:s tidtals<br />
ganska omåttliga förtärande af spritdrycker otvifvelaktigt<br />
inverkat högst ogynnsamt på hans sjukligt belastade<br />
hjärna och bidragit <strong>till</strong>, att i förtid framkalla den ålderdomssvaghet,<br />
hvaraf han bär omisskännliga spår. Sömnlöshet,<br />
oro och allmän kraftlöshet lära under senare åren<br />
mycket ha besvärat honom, hvadan G. synes ha saknat förmåga<br />
att fullt bedöma innebörden af. sina brottsliga<br />
handlingar. Afgaf det utlåtande, att G. vid begåendet af<br />
sina bedrägerier med stor sannolikhet icke varit vid sitt<br />
förstånds fulla bruk.<br />
Stationsinspektor A. S. A., intygade, att G. under 6<br />
månaders tjänstledighet 1901 vistats å alkoholisthemmet<br />
Eolshäll, hvilken tjänstledighet på grund af G:s föregående<br />
lefnadssätt var alldeles nödvändig, samt att G.<br />
efter hemkomsten icke användt sig af starka drycker.<br />
Stat.-inspektören J. W. S. anförde i skrifvelser af "/s<br />
och 2i /5, att han, som varit nära bekant med G. under omkr. 21<br />
år (1874—95), i G. funnit en ovanligt samvetsgrann och<br />
plikttrogen tjänsteman, i sin enskilda vandel genomhsderlig,<br />
godhjärtad och hjälpsam; ehuru han redan då klagade<br />
öfver svag hälsa och ofta var trött, unnade han sig så godt<br />
som aldrig någon ledighet. Han var en vek och <strong>till</strong>bakadragen<br />
natur, hade foga ro i hemmet, där han var <strong>till</strong>bakasatt.<br />
Hans kräfvande, ja rent af uppslitande arbete<br />
nedbröt honom efter hand, han blef sömnlös, hans tankeoch<br />
omdömesförmåga fungerade slappt, begäret efter sprit<br />
tog alltmer öfverhand, blef honom en daglig vana, och<br />
han öfverlästade sig allt oftare. Ansåg, att G:s brott måste<br />
ha sir. grund i den urartning af hans personlighet, som var<br />
en oundviklig följd af hans arbete och de vanor, under<br />
hvilka han blef slaf.<br />
Fängelseläkaren P. E. Brännström, Luleå, yttrade i<br />
sitt utlåtande af 31 A, att G. under sin vistelse å länsfängelset<br />
visat sig orolig, lidit af sömnlöshet, haft svårt att hålla<br />
sina tankar samlade, kärlen voro rigida och slingrande,<br />
hela kroppskonstitutionen bräcklig och nedbruten, närmast<br />
liknande en 65 ä 70 års gubbe, hela hans tankegång, uppträdande<br />
och tal i hög grad senilt. På grund af hvad i
saken blifvit upplyst och på grund af observationer och<br />
undeisökningar afgaf fängelseläkaren det utlåtande:<br />
att förre stationsskrifvaren O. G. vid de åtalade brottens<br />
begående ej ägt sitt förstånds fulla bruk.<br />
På grund af hvad sålunda i målet förekommit förordnade<br />
häradsrätten 2 /s, att Medicinalstyrelsens utlåtande<br />
skulle inhämtas, huruvida och i hvad mån G. må hafva<br />
vid begåendet af åtalade brotten saknat förståndets bruk.<br />
G. intogs å Stockholms hospital den 27 juli 1909.<br />
Status præsens 28 juli—12 aug. 1909.<br />
Längd 168 cm. Vikt vid inkomsten 61 kg. Temp. 36,7°.<br />
Hufvudmått: 16—20—60, index. 80. Grått hår, bibehållet<br />
endast nedom linea nuchae sup. och vid tinningarne; i öfrigt<br />
calvities. Blågråa irides. Gråa mustascher. Tämligen<br />
starkt utvecklad underkäke, öronen stora, med fria flikar.<br />
Inga gomdefekter.<br />
Ögonen presbyopiska, +3 D. Lindrig arcus senilis. Pupillerna<br />
något trånga (2 mm. adaptationsvidd), dilateras<br />
för beskuggning och kontraheras vid ljusinfall. Ingen dilatation<br />
för sensibla hudretningar.<br />
Koordinerade bulbrörelser.<br />
Hörsel-, smak- och luktorgan symptomfria.<br />
Inga sensibilitetsvabhnva.g&r.<br />
Inga motoriska abnormiteter; gången något senilt »stötig»,<br />
men koordinerad och rask.<br />
Talförmågan ej rubbad, endast något sluddrig på grund<br />
af bortfallna tänder. Stämman något ansträngd och hes<br />
(lindrig kronisk laryngopharyngit).<br />
Hjärtat inom normala gränser, utan relativa och absoluta<br />
gränser tydligt perkutabla; tonerna något dofva,<br />
men rena, med lindrigt accentuerad andra aortaton. Inga<br />
abnoima dämpningsförhållanden vid hjärtbasen. Pulsfrekvens<br />
70—80 i hvila. Eadial- och temporalartärer betydligt<br />
slingriga, lindrigt sklerotiska. Händerna ofta kalla och<br />
cyanotiska. Ansiktsfärgen i allmänhet högröd.<br />
Lungorna emfysematiska, förlängdt hväsande expirium,<br />
med lindrig dyspnce, framträdande äfven under samtal.<br />
Lefver, njurar och genitalia symptomfria. Högersidigt<br />
inguinalbråck, hönsäggstort i stående ställning, ej fullständigt<br />
reponibelt i liggande ställning (smärre adherenser),<br />
ej ömmande.<br />
Pastellarreflexer svaga men tydliga, likaså bukhudoch<br />
plantarreflexer.<br />
Digestionsorganen symptomfria, ej undersökta.<br />
G. var vid hitkomsten lugn och vid godt mod, sade sig<br />
ha njutit mycket af sjöresan och önskade, att den hade räckt<br />
ännu längre. Under de första dagarna var han i den ovana<br />
miljön något, orolig, for upp förskrämd vid <strong>till</strong>tal, sade sig<br />
vara uppjagad och nervös. Han anpassade sig emellertid<br />
ganska snart .efter förhållandena och sade sig vara glad<br />
och tacksam öfver det goda bemötandet och vården, som<br />
bekommit honom väl.<br />
Till sitt satt är han städse höflig och vänlig, fogar sig<br />
utan minsta gensägelse efter anstaltsordningen. Större delen<br />
af dagen vistas han i det fria, deltager i den dagliga<br />
6—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
paikpromenaden och uppehåller sig för öfrigt å lugna afdelningens<br />
gård, där han vanligen i rask takt vandrar<br />
fram och åter. Han håller sig mestadels för sig själf, men<br />
samtalar dock understundom med patienterna, städse på ett<br />
vänligt ocb förekommande satt; han »tycker det är synd om<br />
de stackars männen», som äro sämre lottade än han själf.<br />
Han läser gärna och med stort intresse de dagliga tidningarna.<br />
Han påstår, att han numera känner sig spänstigare och<br />
kraftigare än förut på många år; vid sängdags är han ganska<br />
trött, men dock glad öfver, att krafterna så pass räcka<br />
<strong>till</strong>. Han har god aptit och säger sig i allmänhet sofva 6<br />
ä 7 timmar hvarje natt.<br />
Under samtal är han i regel sansad och lugn, har dock<br />
därunder en gång brustit i gråt (se nedan). Han uppfattar<br />
utan svårighet hvad som säges, ger distinkta och adekvata<br />
svar, kvarhåller städse samtalstråden och af vaktar lugnt<br />
den tidpunkt, då han bör svara; han röjer dock en viss<br />
(senil) omständlighet i sitt uttryckssätt. Minnet sviker honom<br />
med afseende på en och annan detalj i det förflutna,<br />
men i stort sedt är hans minne ganska godt såväl med afseende<br />
på tidsbestämningar och tidsföljd som beträffande<br />
episoddetaljer. Hans omdömesförmåga angående andras och<br />
egna handlingar förefaller normal och röjer en ganska<br />
god iakttagelseförmåga, han synes stå snarare ofvan än<br />
under den intellektuella genomsnittsnivån.<br />
Med afseende å affektlifvet synes han i regel befinna<br />
sig i en tämligen euforistisk lynnesjämvikt utan starkare<br />
föreställningar om sin nuvarande situation och sina<br />
framtidsutsikter, utan egentlig ånger öfver sina brottsliga<br />
handlingar, som han visserligen erkänner och beklagar,<br />
men dock söker att delvis bortförklara och förringa<br />
med hjälp af vissa biomständigheter (se nedan).<br />
Under samtalen berättar han följande: Han är född<br />
1851 i Västra Vrams fors. af Kristianstads län. Föräldrarna<br />
voro bondfolk i burgna omständigheter, religiöst sinnade,<br />
men ej på något satt besynnerliga eller abnorma.<br />
Modern dog, då G. var 3 ä 4 år gammal, en kort tid efter<br />
sin sista barnsäng; hon hade »svagt bröst». Fadern dog vid<br />
54 års ålder, troligen 1867, af nervfeber. Strax efteråt fick<br />
G. själf nervfeber.<br />
Han har två gifta systrar i lifvet, bägge friska och<br />
med friska barn. öfriga syskon (han vet ej bestämdt huru<br />
många) afledo som små.<br />
Sin fars släkt kännner han ej alls <strong>till</strong>. Morfadern påstås<br />
ha varit »en otäck gubbe», som fick oäkta barn under<br />
sitt äktenskap; om mormodern har han intet särskildt att<br />
anföra.<br />
G. är ej fullt säker på, hvilket år han gifte sig: »81<br />
eller 82, jag kan inte minnas», säger han först; ser därpå<br />
efter i sin ring, men vet ej om det där befintliga årtåle-t<br />
1882 är förlofnings- eller giftasdatum: »kanske 83». Enl.<br />
anamnesen gifte han sig 1882.<br />
Äldsta dottern är född »samma år han gifte sig» —<br />
alltså 82 eller 83. Äldsta sonen har genomgått Chalmerska<br />
institutet i Göteborg och är nu anställd å motorfabrik i<br />
41
42<br />
Newyork; 3 af döttrarna ha anställning, den yngsta af dem<br />
dock ännu utan lön. De minderåriga barnen bevista skolor<br />
på olika platser. Alla barnen äro friska och normalt begåfvade;<br />
de ha varit snälla och vänliga emot honom, icke begärt<br />
pengar af honom utöfver det sedvanliga. Hans hemlif<br />
har varit lugnt och s<strong>till</strong>a, han har alltid dragit jämt med<br />
sin hustru, som varit sparsam och mån om hemmet.<br />
Efter sin far ärfde han 4- ä 5,000 kronor, hvaraf en<br />
del gick åt <strong>till</strong> hans utbildning i Stockholm, men han<br />
hade dock åtskilligt öfver, så att han i slutet af 1870-talet<br />
lånade ut 1,000 kronor och sedan köpte aktier i H:s folkbank.<br />
Då han gifte sig hade han förutom dessa aktier<br />
dels ett fullständigt bo, dels 960 kr. innestående i bank.<br />
Hans löneförmåner ökades så småningom; under volontärtiden<br />
i järnvägen hade han 1 kr. å 1,50 om dagen, fick som<br />
ordinarie från 1 jan. 1875 70 ä 75 kr. i månaden och sedan<br />
succesiv ökning. I G. utgjorde hans fasta lön 295 kr.<br />
i månaden jämte fri bostad; efter lönergleringen minskades<br />
hans extra inkomster med 1,000 kronor årligen.<br />
För någon tid sedan sålde han sina bankaktier för 1,400 kr.,<br />
hvilka voro orubbade vid sista årsskiftet. Han har alltid<br />
varit sparsam, men ej gnidig, så har han t. ex. aldrig tvekat<br />
att lämna bidrag vid insamlingar för något välgörande ändamål<br />
inom kåren. För att ej gå sina extrainkomster förlustig<br />
har han ej användt sig af semester.<br />
Han bekräftar, att han under H:stiden i 19 år regelbundet<br />
tjänstgjorde hvartannat dygn från 9 f. m.<br />
<strong>till</strong> påföljande 5 f. m. Han stod dar alltid i godt förhållande<br />
<strong>till</strong> förmän och kamrater, hvilket emellertid icke varit<br />
förhållandet i G., hvadan han efter ditkomsten ständigt<br />
längtat <strong>till</strong>baka <strong>till</strong> förra arbetsplatsen. Stationsinspektören<br />
i G. har, säger G., varit brutal emot honom<br />
och äfven emot hans familj, som ej fatt vara i fred<br />
(boende i samma hus), hufvudsakligen på grund af, att<br />
stationsinspektoren hade en elak och illvillig syster, hvilken<br />
bland annat spottat G:s hustru i ansiktet. Härvid brister<br />
han i gråt. Arbetstiden i G. har i medeltal utgjort<br />
9 ä 10 tim. dagligen på grund af mycket öfverarbete. Förnekar<br />
luetisk infektion, hade gonorrhé ung. 1878.<br />
Under första tjänstgöringstiden i H. använde han<br />
ej alls spirituösa, utom då han korn i de äldre kamraternas<br />
sällskap. Någon öfverdrift anser han ej ha förekommit<br />
förrän 1890 eller 1891. Han försummade aldrig<br />
tjänsten på grund af spritmissbruk, men redan i början<br />
af 90-talet började han känna sig »trött och gammal».<br />
Efter ankomsten <strong>till</strong> G. började han dricka <strong>till</strong> följd<br />
af vantrefnad, mestadels konjak; han blef »skåpsupare»,<br />
enär hustrun ej ville se sprit och han ej hade kamrater att<br />
umgås med. Han tålde dock ej stora kvantiteter, aldrig<br />
så mycket som V 2 butelj på dagen. Under åren 1896 och<br />
1897 drack han »ordentligt», dock ej dagligen, utan 3 ä 4<br />
gånger i veckan; var ej fullt öfverlastad mer än några<br />
gånger, har ej haft delirium eller hallucinationer, men<br />
ibland tyckt sig ha en hinna för ögonen eller se svarta prickar.<br />
Äfven under 1900 drack han mycket, och han anser<br />
det också ha varit nödvändigt, att han korn <strong>till</strong> Eolshäll,<br />
enär han eljest ej skulle ha kunnat hålla ut; han var under<br />
tiden dessförinnan darrhändt, ägde ej samma arbetslust<br />
som förut, var ofta orolig, kunde ej sofva, utan gick uppe<br />
om nätterna, hvilket ökade begäret efter sprit; magen<br />
strejkade ej. Han ändrade ej sitt satt mot hustrun, utan<br />
var tyst och s<strong>till</strong>a. Vid ankomsten <strong>till</strong> Eolshäll i januari<br />
1901 var han mycket klen och nedstämd, men ej grälsjuk,<br />
hade inga synvillor. Vistelsen där gjorde honom mycket<br />
godt, han blef stark och arbetsför, kände sig återställd och<br />
anser, att han vid hemresan strax före midsommar var lika<br />
kry och spänstig som under tidigare perioder.<br />
Sedan höll han sig fullt nykter i öfver två år. Juni<br />
1903 fick han lunginflammation, som komplicerades med<br />
lungsäcksutgjutning, så att han måste hålla sig <strong>till</strong> sängs<br />
i 2 ä 3 månader. Enligt ordination reste han sedan <strong>till</strong> Skåne<br />
i september med 2 af sina barn i sällskap. Under resan<br />
blef han af en bekant bjuden på ett glas vin, kunde ej<br />
emotstå, hade »blodat tand» och började så småningom återfalla<br />
i spritmissbruk, hvilket ökades under 1904, <strong>till</strong> hinder<br />
för tjänsten; han gick nu mer än förut ensam, var dyster<br />
<strong>till</strong> lynnet, men dock icke grubbelsjuk. I slutet af 1904<br />
förstod han, att det ej kunde bara sig längre, och i bbrjan<br />
af 1905 slutade han alldeles upp med spriten och har sedermera<br />
ej förtärt annat än ett glas öl med sockerdricka någon<br />
enstaka gång.<br />
Eolshäll- och pneumoni-perioderna äro de enda tider,<br />
som G. varit ledig från tjänsten, i öfrigt har han aldrig<br />
kant sig så trött, att han funderat på att begära tjänstledighet.<br />
I oktober eller november förra året blef han en<br />
gång under tjänstgöring »vimmelkantig i hufvudet», bleknade<br />
och måste en.stund luta sig mot bordet; dylika yrselanfall<br />
har han haft åtskilliga gånger, hvadan han på senare<br />
tider ej vågat gå ensam <strong>till</strong> skogen; han har ofta<br />
kant sig mycket trött och haft tryckkänsla öfver hufvudet,<br />
men aldrig förlorat medvetandet eller haft svårare<br />
hufvudväik. Han har under sista åren varit dyster <strong>till</strong><br />
lynnet, tyckt att det var olidligt i G.; han har kant<br />
sig nervös, ej haft någon ro, e n gång sprang han<br />
hela vägen från stationen <strong>till</strong> godsmagasinet, utan att det<br />
fanns någon anledning <strong>till</strong> brådska. Tidtals har han lidit<br />
af hjärtklappning, blifvit mera darrhändt, haft svårare<br />
för att skrifva. Han har många gånger trott, att det skulle<br />
vara snart slut med honom på grund af mattighetsanfallen,<br />
men han har då tröstat sig med, att det varit så väl ställdt<br />
med hans lifförsäkring (10,000 kr.) och med hans goda bo.<br />
Det har under senare tid varit svårt för honom att reda<br />
upp vissa räkneuppgifter i tjänsten, t. ex. beräkning af<br />
timmar. Ehuru han <strong>till</strong>f orene varit ganska duktig i aritmetik,<br />
har han på sistone ej förmått hjälpa sin 12-årige son<br />
med hans räkneuppgifter. Han har äfven haft svårt för att<br />
fatta hvad han last, mast läsa om en tidningsartikel flera<br />
gånger, innan han begripit. Han har i allmänhet ej varit<br />
road af läsning, utan oftast användt sin fritid <strong>till</strong> promenader<br />
eller <strong>till</strong> att lägga patience. Med multiplikationstabellen<br />
reder han sig för närvarande väl och löstr utan svårighet,<br />
raskt och riktigt, de åt honom gifna räkneexemplen med<br />
ränteberäkning o. s. v.<br />
Han kan ej saga, huru det har gatt <strong>till</strong> med afseende på<br />
falsarierna. Första gången han upptäckte, att han skrifvit<br />
för mycket var orsaken uteslutande bristande uppmärk-
samhet på siffrorna ; upptäckten skedde, då beloppen skulle<br />
införas i journalen, och hans tanke var då att återbära öfver<br />
skottet, hvilket han dock underrät. Det kan nog hända,<br />
att han i sin svaghet har tänkt oärligt. Han påstår, att<br />
han med dessa öfverskott velat täcka brister i stationskassan,<br />
som han på något satt ådragit sig. Bland annat påstår<br />
han, att det många gånger »tullats» i hans kassa, som<br />
han ej sällan glömde att låsa in; 2 ä 3 kronor ha ofta försvunnit,<br />
och han anser sig på detta satt under tjänstetiden<br />
i G. ha förlorat öfver 1,000 kronor. Stationsbiträdet<br />
X skall han en gång ha tagit på bar gärning, då<br />
denne <strong>till</strong>grep 10 kr. och ändrade i kassaboken. Denne X<br />
hade fatt en bestraffning efter anmälan af G., som fördenskull<br />
anser, att X velat hämnas genom att rapportera<br />
G:s oegentligheter.<br />
G. tror, att han själf aldrig fruktat för eller tänkt på<br />
att bli upptäckt, ty då hade han väl utfört det bättre och ej<br />
t. ex. raderat t. o. m. i andras närvaro. Ej heller vid läsandet<br />
af tidningsnotiser om falsarier har han kant sig<br />
obehagligt berörd, ty det har då i allmänhet rört förskingringar<br />
från staten, på hvars rätt han alltid stått. G. synes<br />
sålunda ej ha reflekterat öfver det oriktiga i sitt handlingssätt.<br />
Han inser dock numera <strong>till</strong> fullo, att han handlat<br />
brottsligt, och han räknar med att bli bestraffad. Men<br />
hvad han efter strafftiden skall taga sig <strong>till</strong>, har han ännu<br />
knappast tänkt på. Familjen åtnjuter ännu 200 kr. i månaden<br />
af hans lön och är sålunda icke nödställd. Detta<br />
yttrar G. utan tecken <strong>till</strong> sinnesrörelse och röjer ej någon<br />
verklig ängslan för följderna af sitt handlingssätt.<br />
Daganteckningar.<br />
20. 8. I bref af ls /s <strong>till</strong> öfverläkaren från G:s hustru<br />
meddelar denna angående sin man följande uppgifter:<br />
»Han blef under sin stränga tjänstgöring i H. alltmer<br />
nervös. Efter periodiskt missbruk af alkohol vistades han<br />
Va år å Eolshäll och blef fullt botad. Ett par år senare genomgick<br />
han svar dubbelsidig lunginflammation, som nästan<br />
i ett års tid fängslade honom vid sängen. Från den tiden<br />
har han aldrig varit sig fullt lik, mera inbunden och<br />
tyngie <strong>till</strong> humöret samt lidit af en plågsam sömnlöshet;<br />
han har då sökt läsa och kunde natt efterna tt läsa om detsamma,<br />
utan att minnas att han last det förut. Under sista<br />
åren har han visat sig glömsk af viktiga saker, ofta klagat<br />
öfver att han led af en könstig 'känsla i hufvudet och då yttrat:<br />
»jag tror minnet är på väg att svika mig.» Han har<br />
förefallit så underlig, hans blick har varit stirrande och<br />
frånvarande, han har verkat drucken, ehuru han ej förtärt<br />
någon sprit. Vid hemkomsten från arbetet har han varit<br />
så nervös, att han ej tålt <strong>till</strong>tal. Han har de sista åren<br />
visat sig slö och liknöjd för allting, ej intresserat sig för<br />
något, helst velat vara ensam, aldrig sökt något sällskap;<br />
äfven de dagar då han varit mindre tung <strong>till</strong> humöret och<br />
mindre nervös, har han likväl alltid varit slö.»<br />
25. 8. G. är oförändrad. Han promenerar dagligen å<br />
lugna afdelningens promenadgård, spelar inomhus bräde eller<br />
läser tidningarna, är lugn och artig, har vanligen en<br />
43<br />
allvarlig, något bekymrad uppsyn, men tyckes dock icke<br />
hänge sig åt grubblerier.<br />
17. 9. Vid granskning af de ändrade och raderade<br />
godskvittenserna, hvilka i original infordrats, finner man,<br />
att dessa ändringar i de flesta fall äro mycket klumpigt<br />
utförda: de ursprungliga siffrorna ha öfverskrifvits eller<br />
ifyllts med andra så, att man ofta utan svårighet kan tyda<br />
de förra, eller raderats slarfvigt och ytligt, utan att någon<br />
ansats tyckes ha gjorts <strong>till</strong> att dölja det brottsliga förfaringssättet<br />
eller tanke på upptäckt därvid förefunnits. Till<br />
en del af notiserna äro fogade påterbäringsbevis», utfärdade<br />
af trafikanterna å de för höga debiteringsbeloppen, i<br />
åtskilliga fall dock utan full datering. Å vissa notiser har<br />
G. direkt skrifvit återbäringskvitto (t. ex. »återbäres 50 öre<br />
kvitteras:»), hvarunder trafikanten skrifvit sitt namn utan<br />
någon datering, och å andra förefinnes denna G:s anteckning,<br />
utan att namnunderskrift erhållits.<br />
23. 9. Angående G :s <strong>till</strong>stånd för närvarande är intet<br />
att anmärka utöfver föregående iakttagelser. Ett lindrigt<br />
svimningsanfall under föregående natt.<br />
Af det föregående synes framgå, att G. under loppet<br />
af de senare åren undergått en viss psykisk förändring, om<br />
hvilken han själf är menveten och hvarom hans hustru<br />
skriftligen uttalar sig sålunda:<br />
»Min man blef genom sin stränga nattjänstgöring under<br />
de 22 år han tjänstgjorde i H. alltmer nervös.<br />
Sedan han i många år användt sig af alkohol periodvis,<br />
blef han efter 1/2 års vistelse på alkoholisthemmet Eolshäll<br />
fullt botad. Efter ett par år genomgick han en svar dubbelsidig<br />
lunginflammation, som nästan i ett års tid fängslade<br />
honom vid sängen. Ifrån den tiden har min man aldrig<br />
varit sig fullt lik.<br />
Han har varit mer inbunden och tyngre <strong>till</strong> humöret<br />
samt lidit af en plågsam sömnlöshet. Det har varit nätter,<br />
då han ej sofvit något alls. Han har då försökt läsa och<br />
förvånar det mig, att han natt efter natt kunde läsa om<br />
detsamma; om jag då frågade honom, hvarför han så ofta<br />
läste om samma sak, sade han sig ej minnas att han last<br />
det förut. Så har han dessa sista år dagligen visat sig<br />
glömsk af sådana saker, som var af vikt, och har det oroat<br />
mig mycket. Min man har ofta för mig klagat, att han led<br />
af en sådan konstig känsla i hufvudet, och har han då yttrat:<br />
'jag tror minnet är på väg att svika mig.' Då har jag<br />
försökt föreställa honom, att taga sig ledighet för att få<br />
hvila ut, men han har då svarat: 'jag kan ändock aldrig<br />
få någon hvila förrän i grafven.' Jag har många gånger<br />
varit bragt <strong>till</strong> förtviflan öfver, att min man ibland förefallit<br />
mig så underlig, hans blick har då varit stirrande och<br />
frånvarande, och har han verkat drucken, ehuru jag med<br />
säkerhet vet, att han ej förtärt någon sprit. Hans svar<br />
på mina frågor ha varit så underliga, att jag då många<br />
gånger fruktat det värsta. När han hemkommit från sitt<br />
arbete, har han varit så nervös, att han ejt alt, att någon<br />
talat med honom. Han har de sista åren visat sig slö och<br />
liknöjd för allt, helst velat vara ensam och aldrig sökt
44<br />
något sällskap. Det har ju varit dagar, då han varit<br />
mindre nervös, dock har han äfven då alltid varit slö.»<br />
Under sin vistelse i mellersta Sverige begagnade G.<br />
spritdrycker endast undantagsvis och vid festliga <strong>till</strong>fällen,<br />
men efter ankomsten <strong>till</strong> G. och under de förhållanden<br />
af vantrefnad, hvarom det i det föregående<br />
nämndes, hemföll han åt ett dagligt och omåttligt bruk af<br />
spritdrycker, företrädesvis konjak. Efter 6 månaders vistelse<br />
på alkoholisthemmet Eolshäll jan.—juni 1901 iakttog<br />
han fullkomlig abstinens <strong>till</strong> hösten 1903, då han ånyo<br />
började återtaga de förra ovanorna. Han skåpsöp nu dagligen<br />
<strong>till</strong> början af 1905, från hvilken tid han varit absolut<br />
nykter. Kroppsligen röjer G. tydliga symptom af arterio<br />
skleros. Han klagar öfver nedsättning af minnet, tryck<br />
öfver hjässan och svindelkänsla, sålunda i det närmaste<br />
den karakteristiska triaden af symptom, som utmärker en<br />
skleros af hjärnans karl. Alkohol har sålunda jämte åldern<br />
menligt inverkat på G. och brutit ned hans krafter;<br />
att öfveransträngning medverkat är icke heller uteslutet.<br />
Det lider knappast något tvifvel att G:s praesenila eller<br />
senila invaliditet kan ställas i kausalt sammanhang med<br />
hans förbrytelse. I första rummet finnes hos G. en anmärkningsvärd<br />
aftrubbning af känslolifvet. Han redogör med<br />
lätthet föi alla detaljer i sitt lif, men har därvid icke vid<br />
något <strong>till</strong>fälle på grund af ruelse, sorg eller förtviflan<br />
sviktat i sitt lugn, ännnu mindre förlorat fattningen. En<br />
enda gång fällde han under ett samtal tårar, men det var ej<br />
vid tanken på sitt brott, utan vid erinringen af de tråkigheter,<br />
han och familjen haft genom vissa personers <strong>till</strong>skyndan,<br />
som bott i samma hus. Tanken på hustru och<br />
barn och på den skam, sorg och möjligen nöd, han dragit<br />
öfver de sina, synes han ej kunna fullfölja med en normal<br />
människas känslor; en vädjan <strong>till</strong> hans förstående ger i<br />
detta afseende ett ganska tomt återsvar. Någon bristande<br />
uppfattning i abstrakt mening finnes ej, men å andra sidan<br />
röjer sig i detta reaktionssätt en brist i känslolifvet<br />
och ett slappt jämnmod, att icke saga lojhet, vid olyckans<br />
inre omedelbara värdering.<br />
Uppehället ä fängelset synes af hans egna uppgifter<br />
att döma ej hafva bekommit honom illa; kroppsligen lär<br />
det hafva verkat gynnsamt på hans allmänna befinnande.<br />
Undei vistelsen å Stockholms hospital har defekten i<br />
hans känslolif framträdt på ett särdeles otvetydigt satt, och<br />
man öfverdrifver ej, då man säger, att han härstädes hängifver<br />
sig åt ett vegeterande lugn. Han synes hvarken sorgbunden<br />
eller besvärad, säger sig trifvas bra, äter med god<br />
aptit, beiömmer maten och sofver förträffligt. Han meddelar<br />
sig foga med de andra sjuka, beröres ej på minsta<br />
satt af deras närhet och <strong>till</strong>bringar en stor del af dagen med<br />
att å promenadgården gå af och an och därmed skaffa sig<br />
en välgörande motion. Han säger sig icke på länge ha mått<br />
så bra som nu. Några frågor om huru länge han 3kall<br />
vistes här, något bekymmer om utsikterna för framtiden,<br />
någon oro för hustru och barn m. m. höres han aldrig själfmant<br />
uttala. Han fogar sig efter <strong>till</strong>varon och de yttre<br />
förhållandena med en okänslighet, som är ägnad att förvåna.<br />
Med afseende på omdömet finnes ingen formell de<br />
fekt. Han förstår otvifvelaktigt sitt läge, men bedömer<br />
detsamma som gäller det en annan. Han talar obesväradt<br />
om sin förbrytelse. Då han ingalunda drifvits där<strong>till</strong> af<br />
nöd, skulle man vänta, att han nu erfore så mycket större<br />
ruelse. Men ingenting af detta. Gör man honom uppmärksam<br />
på situationen, inser han utan invändningar huru<br />
allt är ställdt, men hans tankar dröja icke vid dessa ämnen<br />
med den fyllighet af smärta och grämelse, som borde<br />
vara en normal reaktion på den olycka, han dragit öfver sig<br />
och de sina.<br />
Att hans minne försämrats under de senaste årsn vidhåller<br />
han med bestämdhet, ehuru detta påstående icke<br />
kunnat med önskvärd tydlighet genom observationer på<br />
hospitalet bestyrkas. Emellertid intygar, såsom af ofvanstående<br />
brefutdrag synes, äfven hans hustru, att så varit<br />
fallet, och någon anledning att betvifla sanningsenligheten<br />
af dessa upplysningar finnes ju ej. G:s intelligens synes<br />
i öfrigt oberörd, och han utför med lätthet och utan fel<br />
förelagda räkneuppgifter med beräkning af ränta o. s. v.<br />
Trots bibehållandet af dessa inlärda färdigheter torde en<br />
person, som företer så påfallande emotionella brister, äfven<br />
i intellektuellt afseende vara i någon mån defekt. Ett<br />
slappt och likgiltigt lugn under en så ödesdiger situation<br />
som den, hvari G. befinner sig, är redan i och för sig<br />
detsamma som tanklöshet. När känslolifvet aftrubbas förlorar<br />
äfven intelligensen en del af sin rörlighet och associationsföimåga.<br />
Den förgrening af tankarna i olika riktningar,<br />
vi kalla förutseende och beräkning, försvåras och<br />
upphör. Detta återverkar i sin ordning på viljelifvet och<br />
vi mota ett »lättsinne», som <strong>till</strong> sitt väsen är patologiskt.<br />
Motföreställningar väckas trögt och de normala hämningsprocesserna<br />
fungera o.fullständigt. Viljelifvets sedliga nivå<br />
sjunker. Förmågan att öfverskåda följderna af en handling<br />
blir begränsad, den omedelbara ingifvelsen, stundens<br />
behof, en nära <strong>till</strong> hands liggande fördel eller njutning<br />
göra sig allsmäktigt gällande. De vanliga associationsvägarna<br />
äro spärrade eller o<strong>till</strong>gängliga (sejunktion), och en<br />
brottslig ingifvelse af visas ej, hvarken af sedlig harm<br />
eller af själfbevarelseinstinkt. Men den närmaste följden<br />
af denna »tanklöshet» är att en ingifvelse med kriminella<br />
konsekvenser ej ter sig som brottslig. Rättskänsla och<br />
rättsmedvetande fungera ej; hvad vi kalla samvete domnar.<br />
Viljelifvet tenderar <strong>till</strong> en lägre form, <strong>till</strong> den omedelbara<br />
oreflekterade handlingen, automatismen.<br />
Det är på grund af denna emotionella och intellektuella<br />
atrofi, som åldrande förut oförvitliga personer göra sig<br />
saker <strong>till</strong> sedliga förbrytelser, som ovanor och karaktärslyten<br />
allt tydligare framträda i den mån seniliteten framskrider.<br />
En ofta förekommande egenskap hos gamla är<br />
deras hänsynslösa egoism, och äfven denna beror gifvetvis<br />
på primära tendenser, hvilka mera ostördt och ohämmadt<br />
göra sig gällande, i den mån idéassociationernas omfång<br />
förtränges, och den kortsyntaste tanklöshet träder i<br />
öfverläggningens och de medvetna beslutens ställe. Sådan<br />
är det patologiska »lättsinnets» art. Försummelser af skyldigheter<br />
och plikter, slarf med räkenskaper och tanklösa<br />
bedrägerier kunna ofta på detta satt förklaras, och i det<br />
föreliggande fallet synes detta vara den enda förklaringen.
Emellertid äro människor med afseende på moralisk<br />
ansvarskänsla individuellt mycket olika. Den ena är rättskaffens<br />
af natur, den andra af tvång, och emellan dessa<br />
ytterligheter finnas en mängd öfvergångar. Den sociala<br />
anständigheten är mer eller mindre en produkt af en massa<br />
hämmande inflytelser, och de medfödda anlagen foga sig<br />
stundom med en viss motsträfvighet efter nödvändigheten.<br />
Till dessa hämmande omständigheter höra förutom uppfostran,<br />
omgifningens exempel och inflytande, ordningsregler,<br />
lagbestämmelser och för ämbetsmännen en påpasslig<br />
kontroll. Under dessa pedagogiska och disciplinära inflytelser<br />
sker daningen af den associativa apparat, vi kalla<br />
rättsmedvetande, hvars funktionsduglighet är ett villkor<br />
för social anpassning och jämvikt. Hvarje tanke på en<br />
handling af antisocial eller o<strong>till</strong>ständig natur, förgrenar<br />
sig ögonblickligen i denna associonsapparat <strong>till</strong> ett förutseende<br />
af den tänkta handlingens följder, och denna antecipation<br />
af konsekvenserna utöfvar omedelbart sitt hämmande<br />
inflytande. Hos personer med -tvetydiga anlag (moraliskt<br />
undermåliga) är sejunktionen inom detta assiciationsområde<br />
ödesdiger. När den andliga vigören sviker och tankarna<br />
med svårighet förgrena sig, förlorar vederbörande lätt balansen.<br />
En katastrof af detta slag kan främjas af yttre omständigheter<br />
såsom slapp kontroll, det suggererande inflytandet<br />
af exempel m. m. En försvagad ansvarskänslabehöfver<br />
kraftiga irritament för att hållas vaken, och därför kan<br />
kontrollens betydelse icke öfverskattas.<br />
Det sammanhang mellan andlig kraftnedsättning och<br />
en i tanklöshet begången förbrytelse, som ofvan skildrats,<br />
kan i föreliggande fall med stor sannolikhet antagas hafva<br />
varit för handen.<br />
G. lider af arteriosklerotiska förändringar och företer<br />
förutom de tre ofvannämnda symtomen, minnesnedsättning,<br />
svindel och tryck öfver hjässan, en viss allmän psykisk<br />
defekt, hvilken under observationstiden företrädesvis yttrat<br />
sig som en aftrubbning af känslolifvet. G:s hustru<br />
anser, att han ej varit sig lik alltsedan han (år 1903) genomgick<br />
en lunginflammation. Man kan ock med stod af andra<br />
personers uppgifter med en viss sannolikhet antaga, att<br />
hans invaliditet daterar sig från denna tid. Med hänsyn<br />
<strong>till</strong> G:s ålder kunna de af honom företedda symtomerna kallas<br />
senila eller praesenila, men det är rätt troligt, att alkoholmissbruk<br />
mer än åren varit orsak <strong>till</strong> hans sjuklighet.<br />
Det framhålles af G:s hustru att han varit »glömsk» och<br />
»slö, men stundom talar såväl hon som G. själf om en<br />
nervös oro, hvilken under senare år utmärkt G. Ehuru G.<br />
å Stockholms hospital ej alls röjt någon anmärkningsvärd<br />
oro utan tvärtom själf städse framhållit, att han i detta<br />
afseende känner sig mycket bättre, kan jag icke förbigå<br />
den möjligheten, att denna omständighet medverkat <strong>till</strong><br />
G:s pliktförgätenhet.<br />
Jag finner icke heller någon anledning, att betvifla<br />
G :s egen försäkran, att han på den oafsiktliga felräkningens<br />
väg leddes <strong>till</strong> ett straffvärdt handlingssätt. När<br />
han märkte feldebiteringen å de utskrifna godskvittona,<br />
åter bar han icke den öfverskjutande summan, utan behöll<br />
densamma. Denna lojhet och bristande rättskänsla öppnade<br />
väg för det afsiktliga bedrägeriet.<br />
45<br />
Anmärkningsvärdt är, att G. muntligen och skriftligen<br />
under sin vistelse å Stockholms hospital anklagar en<br />
öfverordnad person och gör en antydan om, att han af<br />
vissa vid stationen rådande missförhållanden låtit sig påverkas.<br />
Det finnes ju icke skal att dröja vid detta förhållande,<br />
hvarom uppgiften uteslutande stöder sig på G:s egna<br />
påståenden. Att G. själf synes öfvertygad om dessa omständigheters<br />
suggererande inflytande är dock uppenbart.<br />
De små belopp, G. på ofvannämnda och annat liknande<br />
satt orättrådigt <strong>till</strong>skansat sig, uppgingo i vid pass 400<br />
poster <strong>till</strong> sammanlagdt omkring 300 kronor. Då man beaktar<br />
G:s relativt goda ekonomi och den risk, för hvilken<br />
han utsatte sig, det klumpiga <strong>till</strong>vägagångssättet, som<br />
lätt <strong>till</strong>drog sig omgifningens uppmärksamhet, det nästan<br />
löjliga <strong>till</strong>taget, att ofta för några öre vedervåga sin<br />
egen och familjens välfärd, blir det uppenbart, att G:s<br />
åtgöranden icke bara spår af en normal människas förutseende<br />
och beräkning, utan snarast äro att betrakta som<br />
ett besinningslöst och hälft instinktmässigt handlingssätt<br />
af en person med försvagade själskrafter.<br />
Med stod af ofvan anförda skal får jag härmed <strong>till</strong><br />
slut afgifva det. utlåtandet, att häktade för bedrägeri m. m.<br />
anklagade förste stationsskrifvaren Olof Grahm från Gellivare<br />
vid tiden för de åtalade gärningarnas begående på<br />
grund af försvagade själskrafter (<strong>till</strong> följd af arterioskleros)<br />
varit beröfvad förståndets fulla bruk, hvilket allt härmed<br />
på heder och samvete intygas.<br />
Stockholms Hospital den 26 sept. 1909.<br />
3.<br />
Bror Gadelius.<br />
I skrifvelse <strong>till</strong> Kungl. Direktionen för Vänersborgs<br />
hospital och asyl af den 6 augusti 1909 har Kungl. Styrelsen<br />
förordnat, att häktade, för tjufnadsbrott <strong>till</strong>talade arbetskarlen<br />
Axel Julius P. skulle för observation och undersökning<br />
intagas å Vänersborgs hospital och asyl, så snart<br />
Iplate därstädes kunde för honom beredas, och anhållit,<br />
att Direktionen måtte anmoda öfverläkaren att inkomma<br />
med yttrande angående den <strong>till</strong>talades sinnesbeskaffenhet.<br />
Med anledning häraf blef P. här intagen den 2 sept.<br />
1909.<br />
Af de härhos återgående handlingarna i målet inhämtas<br />
följande:<br />
Exploranden är född den 25 nov. 1866 i Karl Johans<br />
fjönsialmling i Göteborg, nu skrifven i Vasa församling därstädes.<br />
Han skall ha gatt i skola, lärt sig läsa och skrifva<br />
samt har konfirmerats. Är ogift. Vid 15 års ålder började<br />
han arbeta som murerihandtlangare i Göteborg och har<br />
sedan försörjt sig med stenarbete, stufveri och annat <strong>till</strong>fälligt<br />
arbete dels i Sverige, dels i Norge. Elfva gånger<br />
har han ådömts tvångsarbete för lösdrifveri. I Sverige<br />
har han varit straffad för tjufnadsbrott tre gånger, i Norge
46<br />
dessutom tre. Första gången frigafs han den 3 februari<br />
1890, andra gången den 1 januari 1895. För tredje resan<br />
stöld dömdes han den 21 sept. 1901 <strong>till</strong> straffarbete i 2<br />
år och förlust af medborgerligt förtroende under 3 år<br />
därutöfver. Frigafs den 28 april 1903.<br />
Den 15 juni 1907 intogs han å sinnessjukafdelningen<br />
å Gibraltar, inremitterad med läkarebetyg af Dr. Ahlström.<br />
I sjukjtournalen antecknas: »Pat. är fetpussig. Liflig<br />
tremor i fingrarna och tungan. Hjärttonerna dofva.<br />
Reflexer utan anmärkning. Ansiktsuttrycket något förstämdt;<br />
han klagar öfver att han är så usel och förstörd.<br />
'Inte äta, bara supa I' utbrister han. Såg i går ett djur<br />
springa öfver benen, men har ej sett något i dag, har<br />
ej heller hört något besynnerligt. På aftonen var pat:s<br />
hjärtverksamhet mycket dålig. Han trodde ej att han skulle<br />
lefva öfver natten. Erhöll 2 sprutor kamferlösn. 18. 6.<br />
Har så förbättrats att han kan öfverföras <strong>till</strong> 'personalen'.<br />
Den 24 juli 1907 intages han åter. Journalen upplyser:<br />
Inremitterad för Delir. tremens af Dr Warholm genom<br />
polishjälp. V id hitforslingen måste poliserna hålla honom<br />
om handlofvarna. Status. Betydlig tremor i fingrarna och<br />
i tungan. Han har varit tyst i natt, har legat i eellafdeln.<br />
Ansiktsuttrycket nervöst oroligt. Han stryker sig om pannan<br />
och beklagar sig öfver att han är en sådan 'svag stackare'.<br />
Anser sig alldeles fördärfvad,'höll på att dö i natt, tarmarna<br />
flög upp i bröstet'. Han är på samma gång något<br />
retlig och omedgörlig, är emellertid formellt redig och<br />
orienterad samt utan sinnes- eller tankevillor. 30. 7.<br />
Symptomfri. Utskrifves <strong>till</strong> »Personalen». Intages ånyo den<br />
13.9, 1907, inremitterad för Del. tremens genom polisen.<br />
Han bråkade denna gång ej vid hitforslingen och visade<br />
ej några tydligare delirösa symptom, syntes mycket belåten.<br />
Inga sinnes- eller tankevillor. — 15. 9. Pat. känner sig<br />
i dag mycket klen, kan ej förtära något och krakes. Han<br />
är retlig och förstämd, tror att han ej har långt kvar att<br />
lefva, önskar att det snart måtte vara slut på hans elände.<br />
Får för dålig puls strophantusmixtur. 16. 9. Utskrefs<br />
af utrymmesbrist <strong>till</strong> »Försörjn». Den 28 sept. samma år<br />
inremitterades han ånyo 'genom P. R. och genom Dr. Ahlfors'.<br />
Företer den vanliga bilden: tremor, retlig förstämning<br />
och leda vid lifvet. 31. 12. Pat. har vistats å asylen,<br />
där han användes att bara mat o. d. Hjälper för öfrigjt<br />
betjäningen ganska bra med sina hussysslor. Han ax i<br />
allmänhet snäll och foglig, men ibland litet brutal mot medpatienter,<br />
som han tager i upptuktelse. Har frihet att<br />
röra sig på området. 1908 7. 6. Har på sista tiden fatt<br />
gå <strong>till</strong> staden att par gånger. Har visserligen kommit hem<br />
rätt ordentligt, men dock tagit in litet spirituösa. I dag<br />
pockade han åter på att få gå ut, men förvägrades detta.<br />
Förklarade då att han skulle rymma och ville <strong>till</strong>tvinga<br />
sig sina kläder. Sändes då <strong>till</strong> sinnessjukafdeln. Påtagligen<br />
kommer ibland öfver honom ett stort begär efter spritdrycker,<br />
han blir då mera pockande och oförskämd.<br />
24. 12. Hade inom anstalten skaffat sig brännvin<br />
och supit sig full, var något bråkig, men somnade snart<br />
och var dagen därpå som vanligt.<br />
1909. 15. 5. Fick i dag besöka staden några timmar,<br />
uteblef emellertid. Samma eftermiddag anhölls expl. dels<br />
för att han var af starka drycker öfverlastad, dels såsom<br />
misstänkt för att från i Lindome bosatte möbelsnickaren<br />
Ivar Bernhard O. ha <strong>till</strong>gripit en börs med en däri liggande<br />
järnvägsbiljett och omkring 15 kronor.»<br />
Uti polisrapport ,daterad den 15 maj 1909, omförmäles<br />
härom närmare: Vid omkring kl. 4,45 e. m. den 15 maj<br />
1909 antastades ofvannämnda O. i hörnet af östra Larmgatan<br />
och Kungsgatan i Göteborg af två för honom obekanta<br />
personer. Den ene af dem var expl., den andre arbetskarlen<br />
Johan Oskar J., förut straffad för sjätte resan<br />
stöld. Expl. höll en urkedja i sin ena hand och under yttrande:<br />
»Skall det vara en urkedja» eller något dylikt,<br />
höll han kedjan framför O :s ansikte. Samtidigt trängde<br />
han sig tätt in<strong>till</strong> O., än på höger och än på vänster sida.<br />
Efter en stund skildes expl. och hans sällskap från O. och<br />
gingo <strong>till</strong>sammans bort. De hade dock endast hunnit några<br />
steg, då en kvinna ur den under tiden samlade folkhopen<br />
ropade: »Där tog han portmonnän». O. kände då efter i<br />
sin högra byxficka; där han haft börsen förvarad, märkte<br />
att han var bestulen, sprang efter expl., som utpekades som<br />
tjufven, fattade tag i hans kavaj och kvarhöll honom med<br />
andra personers hjälp, <strong>till</strong>s <strong>till</strong>kallad polis hunnit anlända.<br />
Under tiden aflägsnade sig J. O. var öfvertygad om att<br />
expl. <strong>till</strong>gripit börsen ur hans ficka och sedan lämnat den <strong>till</strong><br />
J. Expl., som efter att ha nyktrat <strong>till</strong> följande dag Jpå<br />
morgonen affördes <strong>till</strong> detektivstationen, innehade intet<br />
af det stulna. Han berättade, att han på begäran den<br />
15. 5. 1909 på förmiddagen erhållit permission från Gibraltar.<br />
Han hade då med sig 4—5 kronor, som han genom<br />
b andräckningsg öromål förtjänat på Gibraltar. Dessa pengar<br />
använde han <strong>till</strong> förtäring, hufvudsakligast af sprit.<br />
Han blef däraf så berusad, att han icke kunde erinra sig<br />
vare sig att han träffade och sällskapade med J. eller<br />
att dessa bada sedermera träffat möbelsnickaren O. Han<br />
hade emellertid icke <strong>till</strong>gripit 0:s portmonnä. Han kunde<br />
ej heller yttra sig om, huruvida J. vore den skyldige.<br />
J., som dagen efter stölden häktades, innehade då<br />
något öfver 7 kronor, för hvilkas åtkomst han ej kunde<br />
nöjaktigt redogöra. Han uppgaf, att han lördagen den<br />
15 maj vid middagstiden träffat expl. och att de sedan<br />
berusat sig. På eftermiddagen, han kan ej närmare uppge<br />
tiden, hade de skilts åt. Han förnekade, att han i sällskap<br />
med expl. och O. uppehållit sig på östra Larmgatan<br />
eller att han föröfvat eller tagit del i stölden, om hvilken<br />
han ingenting visste.<br />
Tre vittnen, muraren Johan Vilhelm H. och hans svåger<br />
murerihandtlangaren Johan Natanael L. samt hustrun<br />
Almida Sofia E. intyga samstämmigt, att expl. och J.<br />
voro de personer, som vid ifrågavarande <strong>till</strong>fälle antastat O.<br />
H. och L. vittnade, att de vid <strong>till</strong>fället ifråga kommande<br />
gatan fram på blott några få stegs afstånd sago<br />
hur expl., som stod vid O :s vänstra sida och vand åt samma<br />
hall som denne, höll med högra handen ett ur med vidfästad<br />
kedja framför O :s ansikte, under det att han med vänstra<br />
armen och handen bakom O :s rygg tryckte denne hårdt<br />
in<strong>till</strong> sig. Då ropade en kvinna ur hopen: »Nu tog han<br />
portmonnän», hvarpå expl. och J. sida vid sida aflägsnade
sig. Hustru R. berättade, att hon såg, huru expl. stod ansikte<br />
mot ansikte mot O., tryckande sig tätt in<strong>till</strong> denne, samt<br />
hur han stack vänstra handen i O :s högra byxficka och<br />
<strong>till</strong>grep dennes portmonnä, som han sedan stoppade i en af<br />
sina fickor. Hon uppmärksamgjorde då O. på <strong>till</strong>greppet.<br />
I öfrigt öfverensstämde vittnenas uppgifter med 0:s ofvan<br />
relaterade skildring af förloppet. Rörande själfva ögonblicket<br />
för <strong>till</strong>greppet variera alltså vittnenas berättelser.<br />
I sitt litlåtaäiide om expl. skrifver fängelseläkaren därom:<br />
»I denna relation råder tvifvelsutan en missuppfattning<br />
af de bada agerandes ömsesidiga läge, men i alla fall är<br />
det mig obegripligt hur P. burit sig åt, då han med högra<br />
handen svängde en klocka framför 0:s ansikte och med<br />
vänstra armen och handen bakom O :s rygg tryckte denne<br />
tätt in<strong>till</strong> sig och samtidigt kunde ur O :s högra byxficka<br />
stjäla hans portmonnä.»<br />
Inför rätten vidhöllo alla parter sina uppgifter med<br />
undantag af expl., som återtog sitt hos polisens detektiva<br />
afdelning gjorda erkännande därom, att han vid anhållandet<br />
varit af starka drycker öfverlastad. Dessutom angaf han,<br />
att han under den tid han, som ofvan angifvits, vistats<br />
å fattigvårdsanstalten, varit intagen på anstaltens sinnessjuk<br />
afdelning samt anhöll, att hans sinnesbeskaffenhet måtte<br />
af läkare undersökas. V,id förnyadt rättegångs<strong>till</strong>fälle<br />
hade Rådstufvurätten i anledn. af från Rådstuf vurätten<br />
hos därvarande fattigvårdsmyndighet i skrifvelse framställd<br />
förfrågan angående expl. fatt från förste läkaren<br />
vid fattigvårdsanstalten Gibraltar F". O. Å. emottaga ett<br />
så lydande intyg: »Axel Julius P., född d. 25. 11. 1866,<br />
har på grund af kronisk alkoholförgiftning varit intagen<br />
på sinnessjukafdelningen å Gibraltar under följande tider:<br />
15. 6. — 18. 6., 24. 7. — 30. 7., 13. 9. — 16. 9. 1907.,<br />
samt har oafbrutet vårdats därstädes sedan 28. 9. 07 —<br />
15. 3. 09, då han permitterades ett par timmar för att<br />
hora efter arbete, men uteblef från anstalten. Hans kvarhållande<br />
å sinnessjukafdelningen under sistnämnda tid är<br />
berättigadt dels på den grund, att han är krön. alkoholist,<br />
dels på den grund, att han behöft noggrann <strong>till</strong>syn för<br />
att icke ytterligare raka i kollision med lagar och förordningar.<br />
Vid afvikandet kan hans <strong>till</strong>stånd icke sägas hafva<br />
varit sådant, att han var oansvarig för sina handlingar.»<br />
Då intet nytt i saken framkom, frikändes J., då det<br />
icke var styrkt, att han vid ifrågavarande <strong>till</strong>grepp tagit<br />
sådan del, att han enligt lag kunde <strong>till</strong> ansvar fällas.<br />
Beträffande expl. beslöts att inhämta fängelseläkarens yttrande<br />
angående expl:s sinnesbeskaffenhet vid åtalade <strong>till</strong>greppets<br />
föröfvande. Detta afgafs den 24. 7. 1909. Därur<br />
må anföras; »Hufvudskålen är af normal form, dess största<br />
omkrets är något mindre än 57 cm. Håret är alldeles<br />
borta öfver hjässan, nedom flintskallen finnes en krans<br />
af starkt gråsprängdt hår. Ljust, vårdadt skägg. Pupillerna<br />
äro runda, lika stora, reagera för accomodation och<br />
ljus. Patellarreflexerna af måttlig styrka. Grof dallring<br />
(tremor) i tungan och fingrarna. Synen och hörseln funktionera<br />
normalt. Vid känsel- och smärtsinnena har jag<br />
icke heller kunnat spåra någon väsentlig abnormitet. P. är<br />
omgifven af en ofantlig och tungt buren fettmassa — omfånget<br />
strax nedom bröstvårtorna är 112 cm., omkring naf-<br />
47<br />
veln 122 cm. — i öfrigt intet kroppsligt degenerationstecken.<br />
Hjärttonerna äro dofva, men rena och jämna. Eljest<br />
från organen intet anmärkningsvärdt.<br />
Ansiktsuttrycket är oftast slött eller något retligt.<br />
Rörelserna ytterst tröga och säfliga —• händerna alltid<br />
förvarade i byxfickorna, när han är stående. Sitter för<br />
det mesta i sin säng i cellen, fullkomligt overksam, klagar<br />
för läkaren öfver hufvudvärk. Hans sällskap i cellen, en<br />
ung gosse, säger, att han ibland går upp om nätterna och<br />
pratar saker, 'som en inte kan begripa'. Redan vid mitt första<br />
besök hos honom talade han om, att han hörde 'den förbannade<br />
kärringen' (härmed menar han den i protokollet omnämnda<br />
kvinnan), 'ho skriker jämt, att jag stulit en portmonnä'.<br />
'Alltid?' 'Ja, dag och natt, jag får aldrig ro för<br />
henne.' Och han säger detta i en affekt, som förefaller akta.<br />
Han förnekar emellertid all vetskap om fickstölden, påstår,<br />
att 'den djäfla kärringen' var bekant med J. (kamraten),<br />
och att det väl är han som tagit den. Äfven på<br />
senare tiden vidhåller han, att han hör den ropande kärringen,<br />
men han säger det numera utan lidelse och liksom<br />
resigneradt: 'Ja, den kärringen blir jag väl aldrig kvitt.'—<br />
P. berättar, att hans far varit supare, och att han har en<br />
broder, som i många år vårdats å Kristinehamns hospital.<br />
Om sin moder säger han, att hon var 'snäll'. Själf har han<br />
han varit drinkare sedan unga år, berättar med godt minne<br />
om sina fängelsetider, tvångsarbetstiderna har han mindre<br />
väl reda på. Äfven vid det <strong>till</strong>fälle, då han varit i sällskap<br />
med J., hade han berusat sig — han påstod en gång,<br />
att han varit ägare af 25 kronor, då han korn från Gibraltar,<br />
en uppgift som han sedan icke vidhåller — och<br />
han säger sig icke minnas det minsta från det <strong>till</strong>fället.<br />
En gång nämnde han dock, att han sett en portmonnä på<br />
gatan och sparkat <strong>till</strong> den, hvart den sedan tog vägen,<br />
vet han inte. Äfven denna uppgift — gjord strax i början<br />
af fängelsetiden — har han sedermera tagit <strong>till</strong>baka.<br />
P. intresserar sig för intet annat än den sorgliga belägenheten<br />
han kommit i, anser 'fyllet' vara skuld <strong>till</strong> det<br />
hela, och sitter nu inne med mycket goda föresatser om<br />
ett exemplariskt lif framdeles. Det är mycket svårt att<br />
fästa hans uppmärksamhet på något annat än det 'orättvisa<br />
häktandet' och hvad därmed sammanhänger, och undersökningen<br />
har varit för den skull besvärlig. P. är mycket<br />
okunnig, 'har glömt allt hvad han last i skolan', vet att<br />
regerande kungen heter Gustaf, men har icke reda på<br />
hans ordningsnummer. Har däremot mycket god reda på<br />
Göteborgs stads gepgrafi och hvad han eljest kommit i beröring<br />
med, Gibraltar t. ex. Han afskyr Gibraltar och är<br />
mycket rädd för att komma dit igen. Han klagar öfver att<br />
kärlen tvättas så hastigt, att matrester från föregående<br />
måltid sitta kvar, och tycker att det är svårt, att man<br />
'skall vara rädd för att äta af maten'. Är han kanske<br />
förgiftad? 'Ja, det vete Gud', svarar han därvid, 'det<br />
kan väl hända di förgiftade den med'. 3x5? —Efter lång<br />
fundering = 15. Vid försök att saga efter en sifferföljd<br />
af sex siffror säger han att det är alldeles lör många, men<br />
äfven vid fyra siffror kommer han esomoftast <strong>till</strong> korta.<br />
Om så två dylika försök gjorts, kan han inte minnas den<br />
först gjorda multiplikationsfrågan. Flera försök lämna sam-
48<br />
ma resultat. — Hans minnesstyrka (merkfähigkeit) således<br />
ganska klen. Associationsförsök misslyckas totalt, väl mest<br />
beroende på expl:s oförmåga att boja sin uppmärksamhet<br />
<strong>till</strong> det som begäres af honom. Vid lystringsordet 'börs' säger<br />
han: 'Jag tänkte på att jag skall sitta här.' (Brännvin.)<br />
'Ja, jag skall aldrig smaka brännvin mera.' (Om han last<br />
fabeln om hunden och köttstycket ?) 'Jo, det har han.'<br />
Han kan inte berätta den, men citerar leende: 'Den som<br />
gapar efter mycket, mister ofta hela stycket, och så<br />
<strong>till</strong>ägger han: 'Ja' har då inte gapat efter nå'en tingen.'<br />
Han har tydligen en tendens att hänföra allt <strong>till</strong> sig<br />
själf, att betrakta allt hvad som sägs vara insinuationer<br />
och <strong>till</strong>vitelser.<br />
Hans föreställningar om de etiska begreppen äro mycket<br />
tarfliga, och då han någon gång ger ett svar på en ditåt<br />
riktad fråga, förefaller det tomt och stelt som en utanläsning.<br />
Han blir öfverhufvudtaget aldrig värmd i den<br />
ringa mån han kan bli det — utom då han får prata om allt<br />
det onda och orättvisa som vederfarits honom nu och fordom.<br />
Hans hat mot brännvinet förefaller ej fullt så ärligt.<br />
Han sofvel- dåligt, säger han, och beklagar sig mycket öfver<br />
cellifvet — 'hade det varit när jag var ung, hade<br />
jag inte brytt mig om'et'. Men nu angriper det honom<br />
starkt —• 'när han kommer in i cellen, går hela cellen<br />
rundt för honom'. Han tål inte instängningen alls.<br />
P :s familj är icke alldeles utan psykiska abnormiteter,<br />
fadern skall ha varit drinkare, en broder är sinnessjuk.<br />
Själf har han tidigt hemfallit åt dryckenskap och dagdrifveri,<br />
har (i Sverige) tre gånger straffats för stöld och<br />
flera gånger dömts <strong>till</strong> tvångsarbete. Under de två sista<br />
åren har han mest vistats å 'Gibraltar' under rubriken<br />
chronisk alkoholist. Intet är heller vissare — både somatiska<br />
och psykiska symptomer förkunna hans chroniska<br />
alkoholism — ett ofantligt trångt intresseområde, likgiltighet<br />
för allt som icke rör hans egna mycket primitiva behof<br />
och en nästan total oförmåga att inrikta intelligensen<br />
på annat än detta och hans egna olyckor och oförsk3'lda lidanden.<br />
Något sympton af egentlig sinnessjukdom kan<br />
jag icke med säkerhet saga att jag funnit. Man finner icke<br />
heller sådan i journalen från 'Gibraltar' — möjligen har<br />
han någon gång haft en alkoholistisk villsyn (vision) —<br />
sag i går ett djur springa öfver benen' — men mestadels<br />
har han reagerat för alkohol endast med en storartad bråkighet<br />
— 'dåligt ölsinne' —. något som tyder på anlag<br />
för pathologiskt rus finnes icke omnämndt. I fängelset<br />
har han hela tiden — dock mest och lidelsefullast i början<br />
— talat om en hörselhallucination. Huruvida exploranden<br />
simulerar denna enstaka rost' torde väl i de förhållanden,<br />
som komplicera en undersökning i fängelset, vara<br />
hardt nära omöjligt att afgöra. Emellertid är det ju icke<br />
så underligt om en chronisk alkoholist, som omedelbart<br />
efter ett akut rus' yfviga fröjd stoppats in i fängelseeellens<br />
tystnad, skulle ansättas af hallucinationer. Underligt<br />
är kanske, att 'rösten' låter hora sig så länge. Men även<br />
om sålunda intet säkert tecken <strong>till</strong> flagrant sinnessjukdom<br />
kan påvisas, är det å andra sidan icke dess mindre visst,<br />
att exploranden är en defekt människa, såsom personer lidande<br />
af chronisk alkoholism så ofta äro det. Om denna<br />
defektuositet är medfödd eller genom ett tidigt påbörjadt<br />
och alltjämt itereradt alkoholbruk förvärfvadt — och P.<br />
således icke 'utan egen skuld' — eller om bada dessa moment<br />
samarbetat, kan jag i alla händelser icke i detta<br />
fall, af hvars tidigare historia jag känner så litet, yttra<br />
mig. Emellertid anser jag mig kunna — med den kännedom<br />
jag nu äger om exploranden afge det utlåtandet, att P. lider<br />
af Alkoholismus chronicus och är behäftad med psykiska —<br />
isynnerhet affektiva och voluntära — skavanker, sådana<br />
de ofta anträffas vid denna sjukdomsform, och att han<br />
vid åtalade gärningens föröfvande befunnit sig i ett sådant<br />
sjukligt sinnes<strong>till</strong>stånd, som afses i 5 kap. 6 § strafflagen,<br />
hvilket härmed på heder och samvete intygas.»<br />
Efter föredragning häraf beslutade Eådstufvurätten,<br />
att utdrag af domboken i målet skulle med skrifvelse öfversändas<br />
<strong>till</strong> Kungl. Medicinalstyrelsen under anhållan<br />
om utlåtande rörande den <strong>till</strong>talades sinnesbeskaffenhet<br />
vid åtalade <strong>till</strong>greppets föröfvande.<br />
Status præsens den 16 september och följande dagar.<br />
Expl. är 172 cm. lång och väger 109 kg. Benstommen<br />
förefaller normal. Inga missbildningar eller lyten finnas.<br />
Skallens omkrets är 57 cm. Längdbreddindex 75. Den<br />
är symmetrisk. Inga tecken på föregången rachitis. Palpabla<br />
periostytor glatta och utan upphöjningar. Muskulaturen<br />
slapp, fettbeläggningen kopiös. Huden är i allmänhet<br />
sparsamt hårklädd, af normal elasticitet. På flera<br />
ställen, framförallt i hufvudet, har han större och mindre<br />
ärr. Alla dessa äro fritt rörliga mot underlaget och vålla<br />
honom inga besvär. Benet under dem visar ingen förändring.<br />
Hufvudets hår ljust cendré, gråsprängdt, glest, öfver<br />
hjässan nästan borta. Ljusa mustascher, för öfrigt renrakad.<br />
öronen stora, men välformade, med de stora lobuli<br />
vidvuxna. Irides mörkt gråblå. Corneae klara, öfverkäkens<br />
tanduppsättning väl bibehållen. I underkäken<br />
saknas på vänstria sidan 2 molartänder, på högra sidan 2<br />
molarer och 1 prsemolar. Tungan ren, fri från ärr och sår.<br />
Tonsillæ palatin» måttligt förstorade. Svalgslemhinnan rodnad,<br />
af ett något succulent utseende, med tämligen riklig<br />
slembeläggning. Särskildt om morgnarna hostar han upp<br />
slem, dock ej på långt när så mycket nu som förr, enligt<br />
egen uppgift.<br />
Hjärtstöten kännes ej igenom bröstväggens fettmassa.<br />
För sä vidt afgöras kan, är hjärtdämpningen normalt stor.<br />
Tonerna aflägsna, men utan biljud. Ytliga arterer utan<br />
anmärkning. Puls regelbunden, 74 i min., af normal spänning<br />
och höjd. Lungorna något emfysematösa. Ansiktsfärgen<br />
något blek. Hudfärg och hudtemperatur normala.<br />
Lefvergränser normala, och från buken i öfrigt<br />
intet abnormt. Genitalia normalt utvecklade, utan sår<br />
eller ärr. Urinen klar, med endast sparsam nubecula, ljusgul,<br />
af sur reaktion och med en spec. vikt af 1,09, innehallar<br />
ej albumin eller socker. Aptit och afföring goda.<br />
Pupiller likstora, tämligen små, motsvara n:o 2,5—3,0<br />
å Habs pupillmätare, fullt jämnrunda. De reagera snabbt
och väl för' ljus, direkt och synergiskt. Normal ackomodations-<br />
och konvergensreaktion. Blinkningsreflexer normala,<br />
ögonrörelser koordinerade, ögonspringor normalstora.<br />
Einga statisk tremor i de slutna ögonlocken. Ansiktets<br />
muskulösa innervation normal. Tungan devierar obetydligt<br />
åt vänster sida, visar svag randtremor.<br />
' Arm- och benrörelser utföras koordinerade och med<br />
någorlunda god kraft. Dynamometern visar för höger<br />
hand vid upprepade försök 40, för vänster 36, 40, 36, 38.<br />
Knä-, häl, finger- finger och finger- päsförsöken utföras<br />
med normal precision. Ingen statisk tremor i fingrarna.<br />
Ingen lokomotorisk tremor. Rombergs fenomen saknas.<br />
Gång utan anmärkning. Talet är i allmänhet ganska lågmäldt,<br />
något suddigt, hest och otydligt. Pikturen och ortografien<br />
för en man i hans sociala ställning anmärkningsvärdt<br />
goda.<br />
Patellar- och achillessenreflexer rätt lifliga. Ingen<br />
patellar- och ingen fotklonus. Oppenheims fenomen saknas.<br />
Anconeusfenomen förefinnes. Direkt motorisk retbar -<br />
het normal. Ideomuskululär retbarhet, pröfvad på pectoralis<br />
major och biceps brachii, mycket svag, antagligen<br />
beroende på den starka fettbeläggningen. Underarmens periostreflexer<br />
tröga och svaga. Plantarreflexer lifliga. Babinskys<br />
fenomen saknas. Kremaster- och bukreflexer svaga.<br />
Svälgreflexer mycket lifliga. Conjunctival- och cornealreflexer<br />
normala.<br />
Expl. är emmetrop med god synskärpa å bada ögonen.<br />
Färgsinnet normalt. Han hor ett fickur med bägge öronen<br />
på ungefär 60 cm:s afstånd. Kraniotympanal ledning<br />
god. Luktsinnet godt. Smaksinnet trögare, lika för alla<br />
kvaliteter. Berörings-, smärt-, ort-, temperatur- och stereognostiska<br />
sinnena normala. Däremot förefinnes en viss grad<br />
af bathyanasstesi, expl. identifierar dåligt smärre passiva<br />
rörelser. Inga tryckpunkter kunna uppletas. De första dagarna<br />
af sin vistelse här klagade expl. öfver »rheumatism»<br />
i vänstra armen. Intet finnes som talar för att dessa smärtor<br />
skulle ha varit neuritiska, på toxisk grund. Däremot<br />
har ju hans lif varit strapatsrikt, och han har i rikt mått<br />
varit ntsatt för termiska traumata. Smärtorna veko för 1<br />
gm. acetyl-salicylsyra under ett par dagar.<br />
Trög och loj, foga intresserande sig för sin omgifning,<br />
med händerna i byxfickorna, flitigt tuggande tobak och<br />
spottande ikring sig, stryker expl. största delen af dagen<br />
sysslolös omkring på promenadgården, eller står och hänger<br />
i ett horn. Mera sällan ser man honom slött och liknöjdt<br />
titta i en tidning eller en bok. Han är tämligen tystlåten,<br />
men när han samtalar med betjäningen eller med medpatienterna,<br />
hvaraf å afdelningen finnas många, som äro formellt<br />
fullt rediga, röja hans samtal hvarken mer eller mindre<br />
sundfc förnuft än man är van att finna hos personer, stående<br />
på hans — låt vara laga — bildningsnivå.<br />
Upprepade gånger har han bedt om att få arbeta på<br />
arbetssalarna med säcksömnad, borstbinderi o. d. Hvad<br />
som ligger under detta är säkerligen endast hans tro att<br />
han där, med mindre sträng öfvervakning, skulle kunna<br />
smuggla <strong>till</strong> 3ig snus, hvarpå han tydligen är mycket begifven,<br />
och hvarom han ständigt tigger betjäningen. Intresse<br />
7—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
49<br />
för arbetet är det i alla händelser ej, ty någon öfverdrifven<br />
arbetslust är han ej besvärad utaf. Det lilla arbete<br />
han utför, diverse handräckning å afdelningen, gör han<br />
lojt och utan arbetsglädje. När man talar med honom därom,<br />
är han också alltid full af veklagan öfver hur svart<br />
arbetet är. Han berättar .att han sedan många år alltid<br />
midt på dagen blir trött och tung i hufvudet och ej blir bra<br />
igen, förrän han fatt hvila sig ett par timmar. Någon tid<br />
på dagen, då han är särskildt arbetsför eller pigg, har han<br />
ej. Några försök att här skaffa sig sprit har han ej gjort,<br />
och intet tyder på att han längtar därefter.<br />
Formellt är han fullt redig och har ganska lätt för<br />
att uttrycka sig. Språket är mättadt med svordomar och<br />
kraftuttryck, äfven om han vid samtal med läkarna oftast<br />
kan hålla dem <strong>till</strong>baka.<br />
Stämningen är i allmänhet något tryckt, trög och inbunden,<br />
och med en underström af retlighet. Då och då<br />
flammar det upp. Särskildt en gång, då han under ett samtal<br />
blef mer än vanligt kringskuren af besvärande frågor,<br />
blef han alldeles utom sig, gick omkring på golfvet och öste<br />
ur sig grofheter med en oväntad talförhet: »Jag kan förbanne<br />
mig ej ej svara på det jag ej vet. Jag är förbanne mig<br />
ingen allvetande. Skrif att jag får halshuggning, men låt<br />
mig för fan i vald slippa detta här djäfla tjatet! Jag skiter<br />
i straffet. Di får döma mig <strong>till</strong> lifstiden, jag kan förbanne<br />
mig ej hjälpa det. Hvem fan kan komma ihåg saker och ting,<br />
när en går och super!» o. s. v. Sedan han hållit på en stund,<br />
lugnade han sig och bad dagen därpå själfmant om ursäkt:<br />
»Jag har ett fasligt humör, när jag blir arg, annars är jag<br />
en snäll människa, som aldrig gör någon för när, när jag<br />
är nykter.»<br />
Annars är han synnerligen försiktig i sina svar. Mestadels<br />
svarar han undvikande, först efter en stunds betänkande,<br />
och ,nekar <strong>till</strong> allt, som skulle kunna vara besvärande<br />
för honom. Genom lång skolning har han tydligen lärt sig<br />
att i alla kinkiga situationer använda uttrycket: »Jag minns<br />
inte.» Det är också det svar man oftast får af honom. Endast<br />
när han får lof att berätta historier och händelser,<br />
som ej stå i samband med hans sak, alltså ej kunna skada honom,<br />
blir han mera omedelbar och öppen i sitt satt. Då<br />
visar han en rätt god omdömesförmåga och en icke ringa<br />
portion humor.<br />
Om sina anförvandter berättar han att bägge föräldrarna<br />
äro döda, fadern dog, som han tror, 21.10.1898, modern<br />
i augusti 1904. En broder har han och en syster, som är<br />
bosatt i Amerika. Fadern hade i början gård på landet,<br />
men söp och måste <strong>till</strong>sist gå ifrån gården, flyttade då <strong>till</strong><br />
Göteborg. Modern var en bra kvinna, »det var allt kärnfolk.»<br />
Brodern söp också, »men han tålde ingenting». »Han<br />
kom i nå'n sorts svartsjukegrejor och slog ihjäl en kamrat.»<br />
Dömdes <strong>till</strong> 9 års straffarbete för dråp. Efter 3 ä 4<br />
års vistelse på fängelset blef han sinnessjuk, intogs å Kristinehamns<br />
hospital, där han ännu vårdas. Enligt privat<br />
inhämtade upplysningar lider han af imperativa hallucinationer<br />
och är en ytterst farlig patient. Expl:s öfriga<br />
släktingar äro »bra folk».<br />
Han började skolan vid 7—8 års ålder, bevistade den
50<br />
<strong>till</strong> 12 års ålder —»sedan fick han reda sig själf». Han gick<br />
ej alla klasserna ut; »det var inte så noga på den tiden».<br />
Han konfirmerades vid 14 års ålder. I skolan lärde han<br />
sig räkna och skrifva och »titta på kartan». Där ansågs<br />
han ej för dum. Däremot kunde han »just ingenting när<br />
han läste för prästen», och »det var ett dåligt betyg i kristendomskunskap».<br />
På särskild fråga därom, håller han<br />
på att han började arbeta vid 12 års ålder, ej vid lo, som<br />
i handlingarna säges. Han har försörjt sig med allehanda<br />
arbete, på byggen som murerihandtlangare, som säckbärare<br />
i hamnen, som stenarbetare, arbetat som timmer- och flottningsarbetare,<br />
som arbetare vid vattenledning o. s. v. Mestadels<br />
har han vistats i Göteborg, men dessemellan strukit<br />
omkring litet hvarstädes, varit i Malmö, Sundsvall, Östersund<br />
bi. a. I 3 ä 4 repriser har han varit i Norge, inalles<br />
ett par år. En gång hade han dels själf förtjänat, dels<br />
hjälpts <strong>till</strong> några hundra kronor för att kunna resa <strong>till</strong><br />
Amerika. Han reste öfver Köpenhamn, men hann ej längre<br />
än <strong>till</strong> England, »ty jag söp opp mina pengar». Hemskiodes.<br />
Socialt har hans lif varit bedröfligt. Den tid han<br />
»setat inne», skattar han själf <strong>till</strong> 16 ä 17 år. Och detta är ej<br />
öfverdrifvet. För lösdrifveri har han 11 gånger dömts<br />
<strong>till</strong> tvångsarbete, ett par gånger 4 månader, en gång G<br />
månader, annars mest 1 år, någon gång 1 % år. Två eller<br />
tre gånger har han suttit i Landskrona, två gånger i Malmö,<br />
två gånger i Göteborg, två gånger på »Nya varfvet»,<br />
en gång i Karlskrona och en gång på Tjurkö. Datum för<br />
de olika <strong>till</strong>fällena kan han i allmänhet ej erinra sig. Han<br />
minnes dock, att han frigafs sista gången, i april 1907.<br />
Tre gånger har han i Sverige ådömts fängelsestraff för<br />
stöld; lista gången satt han 1 år och 3 månader i Göteborg,<br />
frigafs 1890; 2:dra gången 2 år och 6 månader å Långholmen,<br />
frigafs 1. 1. 1895;3:dje gången 2 år i Vänersborg,<br />
frigafs 24 eller 28 april 1903. 3 gånger har han dömts<br />
i Norge för stöld; då suttit häktad i Drammen. Första<br />
resan 15 dygns »vatten och bröd», andra resan 20 dygn,<br />
tredje resan 1 års straffarbete. Han jämrar sig bitterligen<br />
öfver den behandling han fick undergå i Norge. »Maten<br />
kastade de in <strong>till</strong> mig», »cellen var så kall och fuktig, att<br />
det rann åt väggarna, men di tyckte väl, att när det var<br />
en svensk, så». •— De tider han varit intagen å Gibraltar<br />
känner han någorlunda <strong>till</strong>.<br />
Han började supa vid 7—8 års ålder, »fast det var<br />
då ej så farligt mycket då». Efter slutad skolgång började<br />
han mera på allvar, och sedan har han supit ständigt,<br />
så fort han haft pengar och varit på fri fot. I sin<br />
krafts dagar kunde han ledigt tala en liter, »och då var<br />
ändå brännvinet starkare än nu, nu gör di det ju så svagt»,<br />
— på senare år har han tålt betydligt mindre, 3 ä 4<br />
supar. På fråga därom upplyser han, »att en liter är 18<br />
bolagssupar». Likaså har toleransen efter någon tids skarpare<br />
supning aftagit, för att åter ta upp; sig efter de nödtvungna<br />
abstinenstiderna. Som en orsak <strong>till</strong> sin minskade<br />
tolerans uppger han bi. a., drickandet af denaturerad sprit:<br />
»Det förstör människan.» Dylik har han särskildt på senare<br />
åren, då han haft mer ondt om pengar, druckit dels<br />
utspädd med vatten, dels outspädd, »men det blir man<br />
djäfligt sjuk af». Tobak <strong>till</strong> rökning har han sällan användt,<br />
»endast när han skulle vara fin». Snus däremot <strong>till</strong> dagligt<br />
bruk, dock ej i omåttliga kvantiteter; »för 25 öre har<br />
kunnat räcka i en vecka». Han säger själf, att det<br />
som drifvit honom att supa, »ej är begär, men när man har<br />
pengar, så super man upp dem, det kliar i en att få<br />
sprit, och så är det sällskapet». »Afven om man ej själf vill<br />
ha, så blir man ej af med dem, förrän de fatt brännvin.»<br />
Och när pengar saknats, så ha kläder och hvad som<br />
kunnat undvaras fatt vandra <strong>till</strong> stampen. Också har<br />
spriten blifvit honom en sådan nödvändighetsartikel, att<br />
han ej kunnat sofva lugnt, om han ej haft sprit <strong>till</strong>hands.<br />
Att han, som i fängelseläkarens skrifvelse namnes, skulle<br />
vara bråkig, när han är full, vill han ej alls gå in på.<br />
»Får jag bara vara i fred, så gör jag ingenting, när jag<br />
är full, så vill jag bara sofva.» När han några veckor,<br />
särskildt på senare åren, gatt och supit, så har han alltid<br />
blifvit »konstig i hufvudet», »fatt en snäfver af dille, har<br />
ej riktigt vetat hvad jag gjort».<br />
Han berättar som exempel härpå, att han en gång<br />
midt på ljusa dagen gatt rakt i kanalen. När han då<br />
mestadels tagits som lösdrifvare eller förts <strong>till</strong> Gibraltar,<br />
har han alltid den första tiden varit usel, saknat aptit,<br />
kräkts om morgnarna, varit ängslig och nervös, trott att<br />
han skulle dö, -för öfrigt varit »led vid lifvet och allting»,<br />
haft »skak i händerna». Sömnen har varit dålig, och har<br />
han då ofta fatt kloral. På en vecka har det hela brukat<br />
vara öfver. Han har tyckt att cellen snurrat rundt omkring<br />
honom, att allting varit upp- och nedvändt. I allmänhet har<br />
han ej haft andra synhallucinationer än att han sett cellen<br />
full med rök; »trott att de ville roka ihjäl honom». Hani<br />
har då skakat så, att han »hoppat högt i sängen», men minns<br />
ej, att han varit våldsam; tvångströja har han aldrig haft<br />
på sig. Att han en gång, såsom står antecknadt i journalen<br />
från Gibraltar, skulle ha sett ett djur springa öfver<br />
benen, minns han ej, »men det kan väl hända, ty då ser<br />
man så mycket». Röster har han i allmänhet ej hört, men<br />
har tyckt, att det prasslat öfver allt, och trott, att det<br />
fanns folk omkring honom. Den i anamnesen nämnda fruntimmersrösten<br />
i fängelset har han redan första dagen af<br />
sin vistelse här omnämnt för betjäningen, men vid samtal<br />
sedan alltid förnekat hvarje minne däraf.<br />
Så fort <strong>till</strong>fälle där<strong>till</strong> bjuder sig, demonstrerar han<br />
sin afsky för »eldvattnet, det djäfla brännvinet». »Hade inte<br />
brännvinet varit, då hade det inte gatt som det gatt, då<br />
hade jag ej setat på fängelse eller dårhus.» När han så<br />
hållit på en stund med sina utgjutelser, brukar det komma:<br />
»Vore det bara snart slut, jag tycker det är inte mycket<br />
<strong>till</strong> att lefva i ett så'nt här elände» eller något dylikt,<br />
eller också: »Ja, kommer jag bara ut och jag lefver, skall<br />
jag vid den lefvande Guden ej mer smaka det usla brännvinet,<br />
om det så rann i Göteborgs rännstenar.»<br />
Som yngre lefde han mycket <strong>till</strong>sammans med fruntimmer,<br />
»det fanns godt om sådana där i Göteborg». Sitt första<br />
samlag hade han vid 15—16 år. Sedan ungefär 30 års åldern<br />
aftog potensen psykiskt och fysiskt. Han »brydde sig<br />
ej om det längre». Han förnekar att någonsin ha varit infek-
terad. »Jag vet inte hvarför, för jag har left mycket med<br />
dem, men det är i alla fall så.»<br />
Expl. är fullt orienterad, vet, att detta är ett hospital,<br />
vet hvad därmed menas och vet att han är här »för undersökning<br />
om han skall slippa straff.» Han förnekar energiskt,<br />
att det skulle vara han själf, som anhållit om denna<br />
undersökning. Det vore domaren och fängelsedirektören,<br />
hvilka kände honom sedan de <strong>till</strong>fällen han förut »setat<br />
inne för fylla». »De visste nog, att han ej var riktig, när<br />
han hade supit. Och konstaplarna visste också, att han ej<br />
var som han skulle vara, hvilket de också sade <strong>till</strong> honom.»<br />
Just i hvad som rör den inkriminerade handlingen<br />
framträder expl:s förmåga att ljuga och svänga sig i sin<br />
prydno. Vid olika <strong>till</strong>fällen har han gifvit olika versioner<br />
af saken, och otaliga äro de motsägelser, han gjort sig<br />
skyldig <strong>till</strong>; hvad han den ena gången vidgått, förnekar han<br />
den andra. I stort sedt gir hans taktik ut på att visa dels<br />
att han ej föröfvat <strong>till</strong>greppet, dels att han, ehuru nu<br />
fullt klok, vid tiden för <strong>till</strong>greppet »hade en snäfver af<br />
dille», så att han ej visste, hvad han gjorde.<br />
För att styrka sin oskuld anför han såsom särdeles<br />
beviskraftigt, att de två vittnena ej ha sett, att han tog<br />
börsen. Och det tredje vittnet — »det var ett så'nt där<br />
lösaktigt fruntimmer», berättar han i förtroende •— vittnade<br />
emot expl. endast för att fritaga J., med hvilken hon,<br />
trots handlingarnas uppgifter, var bekant. Han säger det<br />
vara alldeles säkert, att det var J. som tog börsen, ty<br />
dels hade J. pengar på sig, dels hade denne, berättar han,<br />
under resan <strong>till</strong> Härianda fängelse talat om för expl. att<br />
det endast fanns 10 kr. i börsen; »och hur skulle han kunna<br />
veta detta, om det ef var han, som tog börsen». Möjligiheten<br />
att han själf hade tagit börsen och sedan gifvit den<br />
åt J. vill han ej ens diskutera; »två vittnen ha ju sett, att<br />
jag ej tog portmonnän». Att han någonsin ens sett O. (innan<br />
han såg honom på polisstationen) förnekar han också.<br />
En gång under ett korsförhör framlockades dock ur honom<br />
ett erkännande häraf, hvilket ej hindrade honom att dagen<br />
efteråt ej låtsa därom och fortfarande neka. Likaså<br />
förnekar han att han, hvilket dock tre vittnen intyga,<br />
hållit en klockkedja framför 0:s ansikte. Endast en enda<br />
gång har han gatt in på det: »Det var naturligtvis ihan<br />
(J.), som lurat mig <strong>till</strong> de där klockegrej orna i fyllan. Jag<br />
har alltid blifvit lurad, när jag är full; när jag är nykter,<br />
skulle jag ej gjort så.» En timma efteråt förnekar han<br />
alltsammans. För öfrigt svarar han med förkärlek på allt,<br />
som rör <strong>till</strong>greppet: »Det minns jag ej.» Endast i ett är hans<br />
minne klart och orubbligt: han har ej tagit börsen. Tydligen<br />
i akt och mening att stärka sin moraliska kredit försöker<br />
han ställa äfven sina föregående tjufnadsbrott i en<br />
så försonande dager som möjligt. »Jag har aldrig själf satt<br />
ihop historierna, utan alltid gatt i fyllan och 'velat' och<br />
gjort som de sagt <strong>till</strong> mig. Jag har alltid varit en vase,<br />
när jag är full, så di har alltid lurat mig <strong>till</strong> det.» Eller<br />
också — och det är det vanligaste —, förnekar han dem helt<br />
och hållet. »Jag har bara blifvit inblandad i det, har<br />
kommit i dåligt sällskap och supit med dem, utan att veta<br />
att de stulit.» Och alltid har han fatt sitta emellan fullt<br />
oförskyldt. Att han under sådana förhållanden hugger in<br />
51<br />
på polisen, är ju ej så underligt. »Polisen skrifver upp<br />
mycket, som ej skett, tvingar vittnena att saga efter deras<br />
önskan» o. s. v. »Det är bonddrängar och har di bara fatt<br />
på sig uniformen, så »tror di att di ä' så fina som kungen.<br />
Och har man bara en gång varit straffad, så tar di en igen<br />
utan att man behöfver ha gjort något», m. m. i den stilen.<br />
Intet tyder på att dessa yttranden skulle vara paranoida.<br />
Hans polishat är säkerligen rent fysiologiskt. Det har<br />
han insupit från barndomen, och 17 frihetsstraff ha antagligen<br />
ej minskat det.<br />
Por att söka bevisa, att han vid tiden för stöldens<br />
begående var o<strong>till</strong>räknelig, anför han, att han de tre sista<br />
veckorna under sin vistelse å Gibraltar gatt och »tjufsupit»<br />
så starkt, att han vid häktnings<strong>till</strong>fället »hade en snäfver<br />
af dille». När man framhåller det otroliga i att han<br />
på en sluten anstalt dels skulle kunna komma öfver så mycket<br />
sprit, dels skulle kunna supa sig <strong>till</strong> delirium, utan att<br />
läkarna märkte det, kan han endast svara, att han alltid<br />
»höll sig undan från ronderna, när han var i trumftagen».<br />
Och när han satt i fängelsecellen, skall han också<br />
första tiden ha haft samma tecken, som förut beskrifvits,<br />
såg rök i cellen o. s. v. På fråga hvarför han ej nämnt detta<br />
för fängelseläkaren svarar han, att han ej tordes. Han<br />
trodde, att han då skulle få komma <strong>till</strong>baka <strong>till</strong> Gibraltar.<br />
För öfrigt »tror han nog att han blir dömd, fastän han är<br />
oskyldig. Hade han varit rik och fin, så hade det varit en<br />
annan sak, men en gammal fyllehund dömer di alltid.» »Ty<br />
det fins ingenting orättvisare än polisen och rådhusrätten,<br />
i Göteborg åtminstone. För di dömer en <strong>till</strong> att sitta i cell<br />
och mista det smula vett, en kan ha kvar efter supandet.<br />
Förr kunde jag väl sitta inne, men nu är jag gammal<br />
och kan ej tala det längre, det tar lifvet af mig.»<br />
Tämligen fullständigt ha hans skolkunskaper dunstat<br />
bort. De svar han ger få plockas ur honom med stort besvär.<br />
I allmänhet är han vresig och afvisande. Han vet,<br />
att »i katekesen stå buden och artiklarna». Buden äro<br />
tio. Deras inbördes ordning kan han ej alls, däremot kan<br />
han, när han hjälpes på trafven, nödtorftligen knaggla<br />
sig igenom dem. Artiklarna äro tre, men det är också allt<br />
han vet om dem. De tre gudomspersonerna känner han<br />
<strong>till</strong>. Bibeln och testamente har han hört talas om och sett,<br />
men vet ej deras inbördes förhållande. »Det står sådana<br />
där religiösa saker i dem, men de där läsgrejorna känner<br />
jag ej <strong>till</strong>. Sant tala inte gamla fyllehundar om.» »Jesus<br />
var våran frälsare. Honom hängde di opp på ett kors.»<br />
Adam och Eva känner han <strong>till</strong>, vet ock, att Kain slog ihjäl<br />
sin broder Abel, »eller var det kanske tvärtom ?» Andra<br />
bibliska personer känner han ej <strong>till</strong>. »Fader vår» och »Välsignelsen»<br />
kan han. »Dem hör man ju alltid i fängelset.»<br />
Själf läser han aldrig i Bibeln, »det är farligt att läsa sant,<br />
när man sitter i en cell, det kan komma grubbel». De högtider<br />
han minns äro jul, pask, pingst och midsommar. Helgdagsindelningen<br />
är enkel nog, det finns l:sta, 2:dra och<br />
3:dje dag jul, pask o. s. v. Att Långfredagen är en helgdag<br />
vet han dock på särskild fråga. Hvarför vi fira högtiderna,<br />
vet han ej. »Jag brukar för det mesta vara full da,<br />
så jag minns det ej.» Att vår tidräkning börjar med Kristi<br />
födelse, vet han ej. Han känner tidsindelningen, han vet
52<br />
1 det närmaste de olika månadernas dagsantal, men har ej<br />
fullt klart för 3ig, hvad skottår är, men »tror, att det är<br />
en dag mindre» .<br />
Nuvarande kungen heter Gustaf V, den förre hette<br />
Oskar II. Af andra historiska personligheter, lefvande eller<br />
döda, känner han endast Karl XV, »den sa di skulle vara<br />
en sån lifvad kung, en hygglig, snäll kar». »Sverige och<br />
Norge ha förr haft samma kung, men så gjorde Norge sig<br />
fritt för 3 å 4 år sen.» Hvad Norges kung nu heter vet han<br />
ej. »Men han är i från Danmark.» »Kungen han gör väl ingenting,<br />
han skall bara vara fin och gå och spatsera.» Eiksdagen<br />
består af 2 kamrar, »det står i tidningen». Det är<br />
en hoper bönder, som sitter i Stockholm. Di styr och pratar<br />
om ordningar och sådant. Förresten vet jag ej sant där,<br />
jag är ej så lärder.» Som världsdelar nämner han Sverige<br />
och Amerika, andra känner han ej <strong>till</strong>, men »har hört det»,<br />
när de nämnas för honom. Hvad som menas med landskap<br />
vet han ej, räknar däremot upp en del län. <strong>Sveriges</strong>, Norges<br />
och Danmarks hufvudstäder vet han namnen på. Väderstrecken<br />
har han en gång uppgifvit riktigt. Deras inbördes<br />
läge har han ej reda på; »det har bast sjömännen reda<br />
på».<br />
Eäknesätten äro 4 eller 5, två af dem känner han <strong>till</strong>:<br />
»multiplikation det är att lägga ihop och addition det är att<br />
dra ifrån.» Baggedera gå dåligt. Multiplikationstabellen<br />
kan han ej. De smärre uppgifter han går iland med, löser<br />
han genom att räkna på fingrarna. Tal upp <strong>till</strong> 4-siffriga<br />
kan han i allmänhet skrifva, tal därutöfver ej, allraminst om<br />
de innehålla nollor. Af rymdmått känner han liter, kanna,<br />
stop och hektoliter. Af vikter känner han kilogram och<br />
hektogram. Myntsorterna känner han <strong>till</strong>.<br />
Någon nämnvärd inskränkning i »märkförmågan» finnes<br />
ej. Låter man honom eftersäga exemplet 8x8 = 64<br />
samt därpå ett par gånger talserien 14. 98. 47 har han visserligen<br />
glömt det första exemplet. Däremot minnes han<br />
väl hvad slags mat han fatt de sista dagarna och mins efter<br />
10 minuter, ja <strong>till</strong> och med dagen därpå, talet 4632. En<br />
oregelbunden 6-hörning med ena vinkeln inåtriktad kan<br />
han, låt vara tekniskt ofullkomligt, ur minnet rita upp.<br />
Ger man honom ordparen »stor trädgård», »gul blomma»,<br />
»vacker tafla», »liten koja», »hvit klänning» med hvarje ord<br />
på en särskild lapp, kan han, endast med omkastning af två<br />
af adjektiven, efter tio minuter riktigt hopfoga dem. Vid<br />
abstaktionspröfningen får man i allmänhet negativa svar<br />
på alla definitionsfrågor. Af hans svar på »skillnadsfrågor»<br />
anföras följande: Hvad är skillnaden mellan hand och fot?<br />
»Det är tår på foten, foten är större. En går på foten.»<br />
Hvad är skillnaden mellan oxe och hast? »Hästen bar<br />
hästskor på klöfvarna. Oxen har horn.» Hvad är skillnaden<br />
mellan bord och stol? »Fyra ben. Ja det är det förstås på<br />
en stol också. Bordet är större. En sitter på stolen, fast<br />
det var då ej så noga därhemma.» Skillnaden mellan vatten<br />
och is? »Den är ju frusen, isen.» Skillnaden mellan<br />
vatten och snö ? »Det blir vatten det ock, när det blir smält.»<br />
Skillnaden mellan lana och ge bort? »Lånar en, vill en ha<br />
igen et.» Skillnaden mellan snålhet och sparsamhet? »Den<br />
som är snål vill inte ge bort.» Skillnaden mellan misstag<br />
och lögn ? »Det är detsamma.» Skillnaden mellan mord och<br />
dråp? »Mord är öfverlagdt.» År det rätt att ta en annans)<br />
lif? »Nej, det är ej rätt, jösses, man skall Väl ej slå ihjäl<br />
folk. Hur skulle det bli!» Hvarför är det orätt att stjäla?<br />
»Det är ju stöld. Man skall väl ej ta det, som är andras.»<br />
—Smärre upplösta berättelser återger han riktigt,:' ofta<br />
med god förståelse af sensmoralen. Samma är förhållandet<br />
med de vanligaste fablerna. Hvad som menas med rim i<br />
vers förstod han i början ej. När man sedan visat honom<br />
hvad därmed menas, plockar han ihop en del rim på<br />
gifna ord. Ebbinghaus prof går dåligt, trots han väl förstår<br />
profvets mening. Ger man expl. ett mera indifferent<br />
lystringsord, lyckas man i allmänhet ej väcka någon association,<br />
ger man honom ett lystringsord med affektvärde,<br />
går associationsförloppet ungefär normalt snabbt. Glas —<br />
»att dricka ur», liter — »brännvin», lag — »di straffar ju<br />
en»; hektoliter — »herre jösses, aldrig har jag då hört att<br />
di iöper så mycket brännvin»!. 19. 10. I ett meddelande<br />
från bitr. läkaren vid Gibraltar säges bi. annat angående<br />
expl: »Jag behöfver knappt påpeka, att P. är en notorisk<br />
förbrytare af oförbätterligt slag. Flera stölder af penningar<br />
från betjäningen här gjordes under sådana omständigheter,<br />
att P. allmänt utpekades såsom tjuf af vanliga slaget. Var<br />
han den skyldige, så visste han åtmistone att väl sopa igen<br />
spåren efter sig, tränad som han är i brottets skola. Han<br />
har städse visat stor slughet och förslagenhet. Som han<br />
gick fritt ute å området, lyckades han vid några <strong>till</strong>fällen<br />
förskaffa sig insmugglad spirituösa, hvarvid han<br />
berusade sig, men under sista tiden af hans vistelse haf<br />
förmärktes ej något dylikt. Med undantag af tremor visade<br />
han här vid de olika intagningarna inga objektiva symptom<br />
på delir. trem. Amnesier hafva här ej iakttagits. Naturligtvis<br />
instämmer jag i Dr. Åbergs utlåtande.»<br />
I och för bedömandet af föreliggande fall torde man<br />
först böra söka klargöra expl:s habituella sinnesbeskaffenhet<br />
eller med andra ord hans <strong>till</strong>stånd under observationstiden.<br />
Detta har utan att visa några växlingar företett<br />
bilden af en alcaholismus chronicus af lindrig. grad. Redan<br />
hans yttre habitus, det bleka, pussiga ansiktet, den<br />
kopiösa fettmassan, den slöa, något retliga blicken och<br />
den slappa hållningen, tyda därpå, Af kroppsliga symptom<br />
för öfrigt finnes ej just mera kvar, sedan han nu en<br />
längre tid varit undandragen alkoholens verkningar, än<br />
en lindrig tremor i tungan och en knappt märkbar i fingrarna,<br />
om man ej vill dit räkna den påtagliga muskelsvagheten,<br />
tyngden och trycket i hufvudet, hvaröfver han stundom!<br />
klagar, den <strong>till</strong>tagande intoleransen mot alkohol och<br />
dylikt. Mera tydligt framträdande äro tecknen från känslosfären,<br />
såsom en betydlig aftrubbning af de etiska känslorna<br />
och en ganska stark retlighet, som ibland leder <strong>till</strong> häftiga<br />
vredesutbrott. Här<strong>till</strong> komma den hos supare vanliga<br />
starkt utpräglade trögheten, lojheten och intresselösheten<br />
för allt, som icke omedelbart rör hans egen person. På<br />
det intellektuella området har alkoholgiftet ej hunnit sätta<br />
några mera tydliga, bestående märken. Visserligen frapperas<br />
man vid undersökningen af, huru ömkligt ringa expl:s<br />
kunskapsförråd är, ett förhållande, som likväl <strong>till</strong> fullo<br />
förklaras af en relativt kort och förmodligen oregelbunden<br />
skolgång och framför allt af hans mer än vanligt eländiga
sociala lif, som aldrig satt honom i <strong>till</strong>fälle att återframkalla<br />
för minnet den lilla kunskapsskatt, han en gång förvärfvat,<br />
och ännu mindre att öka sitt vetande. Men eljes<br />
finnes inga rubbningar i minnet, vare sig det gäller »märkförmågan»<br />
eller minnet för längre <strong>till</strong>baka timade händelser,<br />
när han öfverhufvudtaget vill minnas och ej simulerar<br />
glömska, som han oftast synbarligen gör, då det gäller<br />
för honom graverande omständigheter. Ej heller kan hans<br />
omdömesförmåga sägas vara underhaltig; hans tal är formellt<br />
redigt och sammanhängande, och han besitter rätt stor<br />
lätthet för att uttrycka sig samt äger en ej ringa portion humor.<br />
Af det sagda framgår, att spritmissbruket icke har hos<br />
expl. framkallat några så framträdande bestående förändringar<br />
på det psykiska området, att en förminskning<br />
eller ännu mindre ett upphäfvande af <strong>till</strong>räkneligheten<br />
på den grund kan ifrågakomma.<br />
Nu återstår att söka utröna frågan om expl :s <strong>till</strong>stånd<br />
vid tiden för den åtalade gärningen, om därunder på grundvalen<br />
af det kroniska spritmissbruket förefunnits några<br />
mera bestämda psykiska rubbningar. Under den tid af öfver<br />
1V2 år han sista gången vårdades å Gibraltar, eller från<br />
den 28 sept. 1907 <strong>till</strong> den 15 maj 1909, hvilken sistnämnda<br />
dag han, efter att hafva permitterats från denna anstalt<br />
och inmundigat spirituösa, anhölls såsom misstänkt för<br />
stölden i fråga, har man ju alla skal att antaga, att <strong>till</strong>ståndet<br />
varit enahanda med det under observationstiden ofvan<br />
angifna. Själf söker han visserligen göra troligt, att han<br />
under den sista tiden af vistelsen å Gibraltar tagit in så<br />
mycken spirituösa, att han vid häktnings<strong>till</strong>fället hade en<br />
»snäfver af dille» — ett uttryck han med förkärlek begagnar<br />
— så att han ingenting mindes. Oafsedt det högst osannolika<br />
i att han under vistelsen å en dylik anstalt kunnat<br />
åtkomma och förtära en så stor kvantitet spritdrycker, att<br />
däraf förorsakades delir. tremens, utan att detta komme <strong>till</strong><br />
läkarnas och personalens kännedom, har man vid samtal med<br />
honom härom fatt den bestämda uppfattningen, att han<br />
uppdiktat detta i akt och mening att komma ifrån saken<br />
så lindrigt som möjligt. Han skyr aldrig att synnerligen<br />
vårdslöst handskas med sanningen, när för honom graveverande<br />
omständigheter föreligga. Från Gibraltar meddelas<br />
också härom, att han visserligen vid några <strong>till</strong>fällen<br />
berusat sig, men att under sista tiden af hans vistelse<br />
där ej förmärkts något dylikt, äfvensom att amnesier där<br />
icke iakttagits. Af journalen från Gibraltar framgår icke<br />
heller, att han vid de olika intagnings<strong>till</strong>fällena skulle ha<br />
lidit af delir. tremens, ej ens i dess lindrigare former.<br />
»Med undantag för tremor visade han här vid de olika intagningarna<br />
inga objektiva symptom på delir. tremens»,<br />
uppgifves det därifrån. Det hela torde rätteligen böra<br />
uppfattas som exacerbationer af den kroniska alkoholism<br />
och ej som mer eller mindre atypiska eller abortiva deliriumsänfall.<br />
Ej heller det <strong>till</strong>stånd, han företett i fängelset,<br />
eynes mig kunna betraktas på annat satt än som en<br />
<strong>till</strong>fällig stegring af den kroniska alkoholism. Att han<br />
där skulle ha hört en fruntimmersröst är väl mycket<br />
möjligt, ehuru ej vidare sannolikt. Under observationstiden<br />
å hospitalet har han alltid förnekat detta utom första<br />
dagen han vistades här. Men äfven om denna enda »rost»<br />
53<br />
ej simulerats, kan den ej <strong>till</strong>mätas någon betydelse i ett fall<br />
som detta, då man känner, i huru hög grad den kroniska<br />
alkoholisten är disponerad för sensoriska och sensoriella<br />
abnormiteter. Intet är ju vanligare än att hos en sådan<br />
äfven ganska tidigt subjektiva sinnesförnimmelser,<br />
en eller annan hallucination eller illusion inställa sig.<br />
Beträffande öfriga rubbningar, som understundom pläga<br />
utveckla sig ur en genom kroniskt alkoholmissbruk förberedd<br />
jordmån, såsom patologiskt rus, alkoholparanoia,<br />
akut hallucinos, polyneuritisk psykos, alkoholepilepsi, dipsomani<br />
etc., torde ej något skal föreligga att i detta fall<br />
ingå härpå.<br />
På grund af det anförda får jag på heder och samvete<br />
intyga, att icke <strong>till</strong>räcklig anledning finnes för antagandet,<br />
att Axel Julius P. vid tiden för åtalade gärningens<br />
begående befunnit sig i sådan sinnesförfattning, som afses<br />
i 5 Kap. 5 och 6 §§ af gällande strafflag.<br />
Vänersborgs hospital och asyl den 30 oktober 1909.<br />
4.<br />
D. Sellberg.<br />
Ur rättegångshandlingarna, hvilka utgöras af utdrag<br />
ur domboken i brottmål hållen vid Eådstufvurätten i Västeiås<br />
den 10, 17 och 24 maj 1909, anföres följande:<br />
Ernst Johan L. är född i Västerås den 26 aug. 1857.<br />
Fadern var bokbindare. Expl. vistades i hemmet <strong>till</strong> 15<br />
års ålder, då han konfirmerades med betyget »svag» i kristendomskunskap.<br />
Därefter hade han plats såsom dräng<br />
hos en torpare ett hälft år, vistades så hemma en tid och<br />
var därefter skjutspojke 1 år, hvarpå han arbetade såsom<br />
murerihändtlanngare hos olika murare <strong>till</strong> sitt 20:de<br />
år. För första resans stöld ådömdes han 4 månaders straffarbete<br />
af rådhusrätten i Västerås, hvilket år detta skedde<br />
angifver icke rättegångsprotokollet. Efter undergången bestraffning<br />
för 2:a resans stöld frigafs han enligt tidningen<br />
Polisunderrättelser den 26 aug. 1879 från länsfängelset i<br />
Uppsala, för 3:e resans stöld frigafs han den 18 dec. 1883<br />
från kronoarbetsstationen på Tjurkö och för 4:e resans<br />
stöld från Långholmen den 9 juli 1887. År 1904 den 4 okt.<br />
frigafs han från länsfängelset i Västerås efter undergånget<br />
6 månaders straffarbete för förfalskning. (Dessa uppgifter<br />
stämma icke med expl:s egna beträffande tiderna. Han<br />
angifver, enligt rättegångsprotokollen, t. ex. att det var<br />
för 3:e resans stöld han undergick straff på Uppsala länsfängelse<br />
och angående straffet för 4:e resans stöld upplyser<br />
han, att det ådömdes 1889.) Dessutom har han två gånger<br />
varit häktad såsom försvarslös och en gång den 26 juli<br />
år 1905 varnats för lösdrifveri. Enligt egen uppgift skulle<br />
han åren 1879—1883 visfats på »tvångsarbetsanstalten å<br />
Tjurkö».<br />
Under de tider han varit fri från fängelse eller arbetsanstalter<br />
har han endast haft <strong>till</strong>fälliga arbeten som milrerihandtlangare<br />
och i andra grofarbeten, och han har vid<br />
olika <strong>till</strong>fällen varit intagen å Västerås fattigvård; sedan<br />
1904 har detta varit fallet hvarje år jan.—maj och aug.—
54<br />
december. Han har där visat sig slö och likgiltig. Man<br />
har icke kunnat lita på att han skulle fullgöra erhållna<br />
uppdrag. Under vistelsen där har han förehaft en del<br />
fuffens, t. ex. förskingrat arbetsredskap. Han har icke<br />
visat sig hätsk eller hämndlysten utan alltid uppfört sig<br />
hyggligt. Fredagen den 30 april 1909 skickades han af<br />
sysslomannen vid fattiggården ut <strong>till</strong> en familj i staden<br />
för att saga ved. I stället för att utföra detta uppdrag,<br />
tiggde han, under uppgift att han behöfde penningar för<br />
att betala hyran, ihop respenningar och begaf sig med ångbåt<br />
<strong>till</strong> Stockholm.<br />
Söndagen den 2 maj infann sig expl. på detektivstationen<br />
i Stockholm och anmälde att han troligen natten<br />
före den 25 juli 1905 anlagt eld i en materialbod vid den<br />
s. k. gamla hamnen i Västerås för att hämnas på arbetsförmannen<br />
H., som hade hand om denna materialbod.<br />
Under sommaren 1905 hade han arbetat vid hamnen<br />
hos förenämnda arbetsförman men efter en tid fatt sluta<br />
och blifvit <strong>till</strong>sagd, att han icke vidare skulle få något<br />
arbete af denne. Häröfver hade han blifvit förargad och<br />
utfört brandanläggning af hämnd, då han visste att Hallström<br />
hade hand om materialboden.<br />
Vid polisförhör i Stockholm och Västerås samt inför<br />
rätten har expl. afgifvit följande berättelse om händelsen.<br />
På aftonen i slutet af juli 1905 hade han uppehållit sig<br />
vid hamnen bakom den nämnda materialboden i sällskap<br />
med hamnarbetaren Carl Axel E. från Västerås. De<br />
hade bada varit berusade och plötsligt hade E. framkastat<br />
förslag om att de skulle anlägga eld i materialboden. Härom<br />
hade L. varit med samt åtagit sig att utföra eldsanläggningen.<br />
Nära in<strong>till</strong> väggen af boden låg en hög torr<br />
vass, och i denna hade han infört en brinnande tändsticka<br />
i afsikt att antända vassen, så att elden skulle sprida sig<br />
därifrån <strong>till</strong> byggnaden. Därpå hade expl. och E. skyndsamt<br />
aflägsnat sig från platsen utan att taga kännedom<br />
om, huruvida vassen fattat eld eller ej, och begifvit sig<br />
direkt uppå en höskulle vid en närbelägen murbruksfabrik,<br />
där de lagt sig och genast insomnat. Vid 3-tiden påföljande<br />
morgon hade de vaknat och funnit, att det brann i materialboden,<br />
hvarför de begifvit sig dit och deltagit i släckningen.<br />
Inför polisen i Västerås och vid rätten uppger expl.<br />
att hvarken han eller E. hade något motiv för handlingen,<br />
det hade helt och hållet skett »i fyllan och villan».<br />
Expl. hade vid antändningen icke haft någon tanke, att<br />
det skulle »bli som det blef». Att han vid polisförhöret i<br />
Stockholm uppgifvit, att motivet <strong>till</strong> handlingen varit<br />
hämnd mot arbetsförmannen H. berodde på att han<br />
vid detta förhör ansatts att ange någon orsak <strong>till</strong> sitt<br />
handlingssätt. Han hade icke haft något alls emot H.<br />
Inför rätten styrktes att natten <strong>till</strong> den 25 juli 1905<br />
en del skjul i en materialgård vid hamnen i Västerås nedbrunnit.<br />
En del lösa personer, Som brukade hålla <strong>till</strong> vid<br />
materialboden såväl dagar som nätter, bland dessa expl.,<br />
hade inkallats <strong>till</strong> polisförhör, men förekom intet, som kunde<br />
föranleda misstankens riktande mot någon bestämd,<br />
ehuru det ansågs sannolikt, atl elden blifvit anlagd. Expl.,<br />
som sedan en längre tid varit sedd sysslolös strykande omkring<br />
i staden utan att synas ha gjort det minsta försök<br />
att skaffa sig ett ordnadt arbete utan i stället fort ett<br />
supigt och oordentligt leverne samt besvärat allmänheten<br />
med bettleri, varnades för lösdrifveri.<br />
Beträffande den nämnda E. meddelade åklagaren,<br />
att E., som i april 1908 afhändt sig lifvet genom hängning<br />
i förvaringsarresten i Västerås, med sannolikhet icke<br />
kunnat vara delaktig i brottet, då en namngifven skeppare<br />
från Kidön uppgifvit, att E. samma natt, då eldsvådan timade,<br />
befunnit sig ombord på skepparens skuta, hvilken<br />
låg vid Eidön, utan antog han att expl. syftade på en annan<br />
lös arbetare K. W., som den 26 juli 1905 af stadsfiskalen<br />
varnats för lösdrifveri. Expl. angaf dock, att han<br />
visserligen kände K.-W. men vidhöll, att det var E. och<br />
icke K.-W., som varit närvarande vid eldsanläggningen.<br />
Arbetsförmannen H. meddelade, att expl. icke varit<br />
i stadens arbete, ej heller hade denne vid tiden<br />
för eldsvådan hos -H. sökt arbete. H. hade icke haft<br />
någon som helst beröring med expl. och kunde därför<br />
icke antaga, att denne haft någon anledning att vara förargad<br />
på honom.<br />
Exploranden meddelade, att han ofta plågats af samvetsförebråelser<br />
öfver sin gärning och flera gånger varit<br />
betänkt på att angifva sig själf <strong>till</strong> åtal. Detta hade han<br />
ock åtskilliga gånger <strong>till</strong>kännagifvit för E., då denne<br />
lefde, men af honom alltid afrådts från att för någop<br />
omtala hvad som skett.<br />
Expl:s rättegångsbiträde framhöll inför rätten möjligheten<br />
af att expl:s sinnesbeskaffenhet vore abnorm, och<br />
med anledning häraf infordrades fängelseläkarens yttrande.<br />
Detta hade följande lydelse:<br />
»Till Rådhusrätten i Västerås.<br />
Af Eådhusrätten anmodad att afgifva utlåtande angående<br />
för mordbrand häktade arbetskarlen Ernst August<br />
Lts sinnesbeskaffenhet ej mindre vid tiden för brottets begående<br />
än af ven för närvarande får jag härmed meddela:<br />
att vid undersökningen intet förekommit, som gifver<br />
stod för det antagandet att arbetskarlen Ernst Johan L.<br />
för närvarande skulle lida af sinnessjukdom,<br />
men att skal föreligger för att han — som lider af<br />
kronisk alkoholism och enligt uppgift 1892 och 1893 haft<br />
anfall af dilirium tremens och under en längre tid närmast<br />
före brottets begående under strängt arbete gatt i ständigt<br />
rus utan nämnvärd föda — haft sina själsförmögenheter,<br />
sin vilja och sin själfbestämningsförmåga så förslappad<br />
att han vid åtalade brottets begående i viss mån saknat<br />
förmåga att fritt bestämma och bedöma sina handlingar.<br />
Hvilket härmed på heder och samvete intygas.<br />
Västerås den 24 maj 1909.<br />
Gustav Holm.<br />
Fängelseläkare. »<br />
Ur den härstädes förda journalen meddelas:<br />
Status præsens 27. 7. 09.<br />
Längd 168 cm., vikt 69,5 kg. Kroppsbyggnad kraftig.<br />
Muskulaturen väl utvecklad. Hull ordinärt. Ansiktet blekt,
något slappt och pusssigt. Ögonen »vattniga»; conjunctiv»<br />
injicerade,-såväl palpebraruin som bulbi; conjunctiva bulbi<br />
dessutom ganska tydligt gultingerad.<br />
Hjärtat når <strong>till</strong> eller något utanför mamillarlinjen.<br />
Tonerna äro rena, ehuru något dofva. Pulsen är jämn och<br />
regelbunden men något spänd, c:a 92 slag i minuten. Artärrör,<br />
såväl vid handleden som vid tinningen, rigida.<br />
Lungorna ge inga sjukliga symptom.<br />
Urinen håller ej albumin eller reducerande substans.<br />
Hufvudets diametrar 14 och 19 cm. Omkretsen 56 cm.<br />
Ingen asymetri af skallen eller ansiktet, öronen väl utvecklade.<br />
Ansiktsdragen något grofva och pussiga. Inga<br />
anomalier från gommen eller tandställningen. Hår och<br />
mustasch bruna med gråa b.år här och hvar, särskildt i<br />
mustaschen. Irides blåa.<br />
Berörings- och smärtsinnen utan påtagliga anomalier,<br />
i det stora hela något grofva; då man sticker honom å<br />
fötterna med spetsen af en knappnål, känner han det som<br />
tryck med knoppen. Temperatursinnet likaledes groft men<br />
utan anomalier. Det samma gäller stereognostiska sinnet.<br />
Observ. kan ej med slutna ögon på känseln skilja mellan<br />
en tvåöring, en enkrona och en femöring.<br />
Hörseln nedsatt; han uppfattar tickandet af ett fickur<br />
först då detsamma lägges in<strong>till</strong> örat. Uppfattar dock tal<br />
med vanlig samtalsröst. Observ. är presbyop; hans synskärpa<br />
blir i det närmaste lika med 1 med glaset -\~ 2<br />
för hvardera ögat.<br />
Pupillerna äro lika stora, c:a 3 millimeter i diameter<br />
vid mulen dager och blick ut genom fönstret. De reagera<br />
bada på vanligt satt för ljus och vid ackomodation, äfven<br />
consensuellt.<br />
Muskeltonus och motilitet normala. Dynamameterutslag<br />
för höger hand 34, 32, för vänster hand 30, 30.<br />
Pina fibrilära ryckningar i tungan. Obetydlig tremor i<br />
de utspärrade fingrarna. Ingen tremor i ögonlocken eller<br />
ansiktet i öfrigt annat än då observanden börjat gråta,<br />
hvilket ofta inträffar.<br />
Buk- och cremasterreflexer mycket svaga. PlantarreHex<br />
ej synlig. Patellar- och achillesreflexer mycket svaga,<br />
knappast påvisbara. Detsamma galler triceps- och öfriga<br />
armreflexer.<br />
Ingen ataxi. Artikulationen normal eller möjligen något<br />
otydlig. Rösten något skroflig och hes. Dermografism<br />
å bröstet.<br />
Expl. vårdas å afd. 15 ö. Vistas uppe, klädd, sysselsatt<br />
med drefplockning ute på gården. Han är snygg och<br />
sköter sig själf. Ansiktsuttrycket är nedstämdt med stereotyp<br />
mimik. Blicken är tämligen indifferent stirrande, men<br />
fuktas vid samtalen oupphörligt af tårar, oberoende af<br />
samtalets gebiet (äfven vid profning af orientering, skolkunskaper<br />
och dylikt).<br />
Dagen i anda sitter expl. tyst och s<strong>till</strong>a lutad öfver<br />
sin drefplockning, samtalar aldrig med kamrater eller betjäning,<br />
håller sig aldrig framme vid ronden men hälsar<br />
höfligt på afstånd.<br />
Han säger sig trifvas här, längtar ej härifrån, bryr<br />
sig ej om att tänka på sitt kommande öde. »Ni får göra<br />
med mig hvad Ni vill», förklarar han.<br />
55<br />
Han anser sig ej vara sjuk på annat satt än att han<br />
ofta bar hufvudvärk och susningar för öronen. Någon gång,<br />
såväl dag som natt, hör han sitt namn ropas; eljest hvarken<br />
ser eller hör han något märkvärdigt nu för tiden.<br />
Han är väl orienterad i närvarande tid och rum. Känner<br />
namnen på uppsyningsmannen, på öfverskötaren och<br />
den öfriga betjäningen å afdelningen, kommer däremot ej<br />
ihåg årtalen för fängelsevistelserna, har för sig att första<br />
gången var för 30—40 år sedan och sista gången 1905.<br />
4:e aftjänade han 1885. De öfriga årtalen kan han ej<br />
alls uppge. Längden på de olika straffen uppger han lika<br />
med anamnesens uppgifter.<br />
Tiden för eldsvådan 1905 står för honom i fullständigt<br />
dunkel enligt hans nedan närmare anförda uppgifter.<br />
Expl. uppfattar och besvarar frågorna adekvat och<br />
på tämligen normal reaktionstid, ehuru han någon gång<br />
frågar om.<br />
Om sina familjeförhållanden och antecedentia har observ.<br />
lämnat följande uppgifter: Fadern söp mycket och<br />
tog lifvet af sig då expl. var 13 år. Modern var tidvis<br />
nedstämd och grät, behöfde dock ej vara på sjukhus. Vid<br />
sin fars död började expl. arbeta på snusfabrik (vid 13 år).<br />
Vid 1,5 .eller 16 år konfirmerades han med betyget »svag»,<br />
fick sedan tjänst vid ett torp, därefter som skjutspojke och<br />
slutligen som murerihandtlangare. Från 17—18 års ålder<br />
började han få svårt att erhålla arbete, hvilket han tror<br />
ha berott på, att han söp för mycket. Han drack upp all<br />
sin arbetsförtjänst.<br />
Hans första stöld, vid 19—20 år, gick <strong>till</strong> så, att han<br />
»hjälpte en annan att sätta en stulen handelslåda på ryggen»,<br />
hvarefter han fick dela med af innehållet. (Vid annat<br />
<strong>till</strong>fälle uppger observ., att han tog varorna utan att<br />
tjufven visste därom.) Tjufven nekade och L. blef fast.<br />
Den andra stölden gick så <strong>till</strong>, att han »i fyllan och<br />
villan» <strong>till</strong>ägnade sig en portmonnä, som någon lagt ifrån<br />
sig på ett bord. Vid det tredje <strong>till</strong>fället gick han in på en<br />
annans förslag att dela en lada med gamla knifvar och dyl.,<br />
som blifvit inställd på ett vaxkabinett, där L. för <strong>till</strong>fället<br />
hade anställning som positivvefvare. Sin fjärde stöld begick<br />
han genom att rycka portmonnän ur handen på en<br />
person, som stod och räknade sina pengar. Han var då »så<br />
full, att han inte kunde springa sin väg».<br />
Förfalskningsbrottet bestod i att han gick och lyfte<br />
pengar på ett pensionskvitto, som en annan person förfalskat,<br />
hvarvid han enligt löfte fick hälften med af summan,<br />
175 kr. Den andra personen for <strong>till</strong> Amerika och<br />
lämnade expl. i sticket.<br />
Redan vid 16—17 år började expl. supa mycket. Han<br />
kunde gå full flera veckor å rad. Fick brännvin m. m. af<br />
dåliga flickor, hvilka han beskyddade på deras promenader<br />
om nätterna. När han blef nykter brukade han inte ha<br />
reda på, hvad som händt medan han var full.<br />
För fylleri har han/ 4 gånger suttit af böter och 1 gång<br />
betalat, alla gångerna för enkelt fylleri, ej för slagsmål<br />
eller oljud.<br />
Näi han första gången hörde röster, kan han inte så<br />
noga saga, men han tror att det var 1901. Han minns, att<br />
han då brukade stiga upp om nätterna för att se efter,
56<br />
hvilka som stojade och skrattade utanför fönstret, och att<br />
han <strong>till</strong> sin förundran fann gatan tom. Hörde röster äiven<br />
i det tomma rummet 1895, och år 1906, som han tror att<br />
det var, hade han »trumfen» och både såg och hörde gubbar,<br />
ansikten, grodor och paddor, som hoppade i sängen. Tyckte<br />
sig äfven se »fan» komma iför att taga honom. Var ej<br />
något vidare rädd. Denna »trumf» räckte c:a 14 dagar hvardera<br />
gången och han bodde hela tiden hemma hos sin mor.<br />
Sedan den tiden har han ej haft någon fullt utbildad<br />
»trumf», men har likväl ofta hört röster, äfven vid tiden<br />
för branden 1905. Ungefär från denna tid haf han ej tålt<br />
så mycket sprit som förut, blifvit full genast och därför<br />
supit mindre; ej heller hört så mycket röster som förut,<br />
egentligen endast hört sitt namn ropas emellanåt. i<br />
Beträffande sitt minne af branden uppger expl., att<br />
hela denna historia står för honom »som en dröm», att han<br />
absolut icke kan afgöra, huruvida han anlagt mordbrand,<br />
som han uppgifvit inför polisen, och att han sagt ifrån<br />
detta redan i fängelset. Han hade vid den tiden bott dels<br />
under bar himmel, dels på höskullar, supit mest och ätit<br />
oregelbundet.<br />
Han minns alls ingenting från den afton, då branden<br />
uppstod; ingenting mer än att han supit <strong>till</strong>sammans med<br />
Kalle Söderlund, Våg och Eriksson och i deras sällskap<br />
gatt och lagt sig på höskullen. Kl. 3 på morgonen vaknade<br />
han af bråket från brandstället och gick jämte de 3 kamraterna<br />
för att hjälpa <strong>till</strong> med släckningen. Satt häktad 1 V 2<br />
dag för att förhöras af polisen. Började after någon tid<br />
grubbla på, om han »kanske ändå gjort det i fyllan och<br />
villan», blef ängslig och talade flera gånger med Eriksson<br />
om att han borde gå och anmäla sig, hvarvid denne alltid<br />
affärdade honom med orden: »Du skall väl inte va tokig<br />
heller!»<br />
Hur han inför polisen kunnat så precis beskrifva, hur<br />
han skulle gatt <strong>till</strong>väga och hur E. förlett honom, hur han<br />
varit förargad på den, som bar ansvaret för materialgården<br />
o. s. v., »vet han inte själf». (Stående svar.)<br />
Då han angaf sig, hade han trött och hungrig gatt<br />
ute i regn och kyla, hade kant sig »som en usling», trodde<br />
att alla människor voro efter honom och ville honom illa.<br />
Denna ängslan blef ej bättre sedan han angifvit sig.<br />
Häda kommit på honom både i fängelset och här med några<br />
dagars eller en veckas mellantid. Han har ofta tänkt, att<br />
han »borde göra som pappa» (dränka sig). Under detta<br />
samtal gråter och snyftar observ.<br />
Daganteckningar.<br />
15. 8. Observ. sitter alltjämt sluten och tyst vid drefplockningen.<br />
Ser nedstämd ut. Sköter sig själf, är snygg<br />
och renlig. Tar sig spontant för att hjälpa <strong>till</strong> på afdelningen.<br />
Klagar ofta öfver hufvudvärk i pannan och tryck<br />
öfver hjässan. Sofver 5—6 timmar pr natt.<br />
31. 8. Oförändrad. Uttalar inför betjäningen sitt hopp<br />
om att han inte skall få alltför hårdt straff, men vidhåller,<br />
att han absolut inte vet, om han har anlagt branden eller<br />
ej-<br />
10. 9. Som förut tyst och s<strong>till</strong>a och flitig vid drefplockningen.<br />
Ser konstant nedstämd ut. Talar ej spontant,<br />
svarar redigt och beredvilligt på alla frågor. Känner ofta<br />
starkt tryck öfver hjässan och har susningar för öronen.<br />
Har ibland »sett mamma och pappa skymta förbi i skymningen».<br />
Säger sig förstå att detta är sjukligt.<br />
20. 9. Vid förnyad kunskapspröfning i dag visar sig<br />
observ. känna namnet på landshöfdingen i hemlänet samt<br />
namnen på borgmästaren, stadsfiskalen, kyrkoherden och<br />
biskopen i Västerås. Västerås ligger i Västmanlands landskap<br />
och dito län. Sverige har åtta <strong>till</strong> tio län. De län<br />
som omge Västmanland heta Uppland, Närke, Sörmland.<br />
Svenska städer äro Köping, Arboga, Örebro, Sala, Linköping<br />
och Eskilstuna, Uppsala, Stockholm och Strengnäs.<br />
Städer i Dalarna äro Säter och Falun; i Norrland Gäfle;<br />
längre norrut Sundsvall; i Jämtland Härnösand; staden<br />
vid Storsjön känner han ej <strong>till</strong>; städer vid Vättern |är<br />
Motala. En stad som är känd för sina klädesfabriker?<br />
»Norrköping.» I Småland ha vi Jönköping och Växjö. Någon<br />
sydligare stad? »Karlskrona, dar flottan ligger.»<br />
Stoi a svenska öar äro »Öland och Gottland». Staden på<br />
Gottland heter Visby. Visby är »den gamlaste staden i<br />
Sverige och det har varit krig dar och finns ruiner från<br />
den tiden». På Öland känner han ingen stad. Af städer<br />
i Skåne känner han Malmö och Lund. <strong>Sveriges</strong> största<br />
hamnstad Göteborg, som är rikets näst största stad och<br />
har 100,000 invånare. Stockholm har ett par 100,000.<br />
Lagen tjänar <strong>till</strong> »att skydda folket». »Det är kungen<br />
som stiftar lagarna? Hvem mer? »Riksdagen.» Riksdagen<br />
har 2 kamrar af hvilka den första är den förnämsta »för<br />
att de inte ha betalt där».<br />
»Alla» ha rösträtt <strong>till</strong> Riksdagen. Han »vet ej» likväl,<br />
om han själf har rösträtt, ej heller om han har rätt att<br />
välja kyrkoherde.<br />
Hvem handhar rättvisan i landet? »Konungen», »lagarna»,<br />
»rätten». Hvilka sitta i rätten ? »Borgmästaren och<br />
kronofogden.» Polisen ? »Uppehåller ordningen.» Hvarför<br />
straffas man, om man stjäl? »Por att man skalllåta bli.»<br />
Man är myndig vid 21 år. Han »vet ej», om kvinnor<br />
bli myndiga. De förmåner den myndige har är, att han<br />
får gifta sig. (Kvinnor få gifta sig före 21 år.) Dessutom<br />
är man sin egen, får rå sig själf, får. själf »handha det<br />
man har».<br />
Ett barn straffas inte »för att det är minderårigt,<br />
för att det inte står ut med straffet • •— för att det<br />
inte har förstånd». Straffåldern inträder vid 16 år.<br />
Hosjpital är <strong>till</strong> för dem som inte ha sitt rätta förstånd.<br />
Af sina kamrater här anser han en manisk stojande<br />
och en förskrufvad katatoniker som »inte friska utan konstiga».<br />
På de s<strong>till</strong>a hebefrenici, äfven en med nära nog<br />
språkförvirradt prat, kan han ej se något fel. Alla de som<br />
delta i drefplockningen anser han vara kloka.<br />
Observ. kan ej ange någon skillnad mellan ask och<br />
björk och ej heller mellan de olika sädosslagen. Säger sig<br />
dock kunna skilja på dem, då han ser dem växande.<br />
Jorden »skall vara rund». Några bevis därpå känner<br />
han ej. »Solen är väl större» än jorden. Jorden står s<strong>till</strong>a<br />
och solen går rundt jorden.<br />
Det finns 4 vädersträck, hvilkas namn han känner.<br />
Finnes inga fler. Solen står i söder midt på dagen. Hvar
den går upp och ner kan han ej saga; om han står vand<br />
åt söder har han väster åt höger, öster åt vänster.<br />
Han pekar ut norr tämligen riktigt.<br />
Med termometern mäter man värme och kyla »genom<br />
att kvicksilfret visar graderna». 50 grader är det högsta.<br />
»Vid noll är det hvarken varmt eller kallt». Han vet ej<br />
hur O- eller kokpunnkten bestämmes (börjar gråta), ej hvad<br />
barometern 'användes <strong>till</strong>.<br />
11. 10. Fortsatt kunskapspröfning :<br />
En karl väger i allmänhet 70—80 kilo (observ. känner<br />
sin egen vikt nu och vid inkomsten). De viktmått han<br />
känner <strong>till</strong> äro kg. ett 1/2 kg- ocn 5 kg. Mindre vikter<br />
känner han ej <strong>till</strong>. Han har hört talas om hg., men vet<br />
ej hur stor del af ett kilo ett hg. är.<br />
Rymdmått äro »kappar». Hvarmed mätes mjölk ? »Liter.»<br />
Han vet ej hur mycket en liter vatten väger. I en<br />
»half öl» går ett kvarter.<br />
Längdmått äro metermått. Vägar mätas i mil och<br />
kvadratmil. Han vet ej hur många meter gå på en mil<br />
eller en kilometer. Den längsta gatan i Västerås är en r k'.s<br />
väg. Ombedd att visa storleken af en meter, sträcker han<br />
ut hela famnen. Ytan mätes också med metermått. Han<br />
kar hört talas om kvadratmeter och visar på väggen ut<br />
'en kvadratmeters ungefärliga storlek.<br />
1 kg. smör 2 kr., 3/4 kg.? »75 öre», »1,25». x h kg.? »50<br />
öre», % kg.? »1,50». Ett kilo smör 1,50, ett 1/2 kilo? »75»,<br />
V4 kilo? »37 öre».<br />
Om han har 1,75 och får 37 öre, blir det »2,12». Om<br />
därifrån dragés 62 öre, återstår »1,50». Om därifrån dragés<br />
13 öre, återstå »1,37». 23. ifrån 50 = 27; 18 ifrån 76 = 58.<br />
6.7 = 37; 6.6 = 36; 6.7=42; 7.8 = 48, 49; 7.7 = 42;<br />
7.6 = 46, 42; 8.7 = 52; 3.15 = 45; 3.18 = 84, 48, 52;<br />
3.8 = 24; 3.1 = 6, ... 3; 2 . 3 = 6; 3. 6 = 18; 3 . 7 = 21;<br />
3 . 8 = 24; 10 .15 = 125, 150; 10 .10 = 100; 9 . 8 = 92. Om<br />
90 delas med 10, blir det 10 ... 9.<br />
Gud är en ande. Hvad menas därmed? 0 svar. Han<br />
besvarar ej heller frågan, hvarför man ej kan se Gud.<br />
Han vet ej hvad som menas med att Gud är allsmäktig. Att<br />
han är barmhärtig betyder att han förlåter alla synder<br />
(observ. snyftar). Då Gud gick på jorden hette han Kristus,<br />
hvars föräldrar voro jungfru Maria och Josef.<br />
Observ. uppger rätt antalet och namnet på de tre<br />
personerna i gudomen. Trons artiklar äro också 3. 10<br />
hufvudstycken, nej 4. Han visar sig med någon hjälp<br />
känna <strong>till</strong> de fem hufvudstyckena. Han läser upp »Fader<br />
vår» riktigt, likaså de 10 budorden. Genom dopet blir<br />
man kristen, blir upptagen i Kristna församlingen. Första<br />
adventssöndagen infaller i december. Jul firas <strong>till</strong> minne<br />
af Jesu födelse, 25 dec. Han vet hvarför Pask, Pingst och<br />
Midsommar firas. Han känner namnen på evangelisterna.<br />
18. 10. Observ. läser ganska flytande innan<strong>till</strong>, något<br />
entonigt och utan att <strong>till</strong>räckligt markera öfvergångärna<br />
mellan de olika meningarna, men med tydligt förstående<br />
af innehållet. Han kan sålunda berätta, att det lästa handlade<br />
om berget Hunneberg, »hvarifrån man såg Kinnekulle»;<br />
att »berget var betäckt med stenar, som kommit dit genom<br />
öfversvämming». Efter andra genomläsningen kan han <strong>till</strong>lägga,<br />
"att berget var högt och att där funnos »en mängd<br />
8— 101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
pelare af salpeter» (basalt), att där fanns en väg, som<br />
kallades klef och att man då man kommit upp kunde se<br />
kyrkor och Kinnekulle, som »höjde» sin spets (hjässa).<br />
Den gamla folkvisan Sven i Rosengård (ur statens<br />
läsebok), hvilken han säger sig last eller hört förut, visar<br />
han sig efter en gångs genomläsning detaljvis hågkomma,<br />
ehuru hvarje detalj särskildt måste framfrågas. Han har<br />
reda på namnen på kamraterna i arbetslaget, på samtliga<br />
läkare här och på afdelningsskötarna.<br />
Han minnes efter 7—8 minuter, att berättelsen om<br />
Engelbrekt stod på sid. 285 i läseboken, ehuru nya föreställningar<br />
under tiden inskjutits.<br />
Han återger siffrorna 379682 som 36982, 36821 som<br />
36821, 74392 som 73492, 65134 som 65134.<br />
Observanden förklarar sig ej ha några planer på framtiden.<br />
Han skulle helst vilja stanna här i all sin tid. Skulle<br />
dock äfven vara nöjd med att vara på fattiggården hemma.<br />
Sin förut omnämnda ängslan anser han ha »blifvit bättre<br />
här». »Men dom var mycket snälla mot mej i fängelset<br />
också», inflikar han och börjar snyfta. Som förut flera<br />
gånger påpekats gråter han tidt emellan under samtalens<br />
gång. Vid innanläsningen grät han, då det var fråga om<br />
de farliga branterna och öfversvämningarna vid Hunneberg<br />
och likaså grät han och snyftade öfver Sven i Rosengårds<br />
sorgliga afsked från sin moder. Tankarna på att ta lifvet<br />
af sig ha kommit på honom äfven här. För han tycker, att<br />
han inte är vard att lefva. Har syndat så mycket, »supit<br />
och varit i lag med dåliga flickor och varit i fängelse<br />
för stöld». Ansatt att riktigt omtala, hur det förhåller sig<br />
med brandanläggningen, förklarar han sig beredd att undergå<br />
straff därför, men vidhåller, att han ej kan afgöra,<br />
huruvida han är den skyldige eller ej (gråter).<br />
Han tror, att han kan få nåd af Gud för sina synder.<br />
7. 11. Enligt uppgift från länsfängelset i Västerås<br />
har expl. undergått följande bestraffningar:<br />
1874 274—4/5 12 dagars fängelse (i st. f. 20 rdrs böter)<br />
för första resans snatteri,<br />
1876 ^12—1877 28 /s 4 månaders straffarbete för l:a resans<br />
stöld (1 års vanfrejd),<br />
1878 26 A— 19 /s 8 månaders straffarbete för 2:a resans<br />
stöld (3 års vanfrejd),<br />
1878 8 A°—1879 26 /s straffarbete för 3:e resans stöld,<br />
1879 18/12—1883 "/12 allmänt arbete å Tjurkö kronoarbetsanstalt,<br />
1855 29/8—1889 V 4 års straffarbete för 4:e resans stöld<br />
(6 års vanfrejd),<br />
1904 19 /5—4/10 6 månaders straffarbete för förfalskning.<br />
Dessutom två gånger varnad för lösdrifveri och 6 gånger<br />
afsuttit böter på länsfängelset i Västerås för fylleri<br />
och förargelseväckande beteende eller våldsamt motstånd<br />
vid offentlig förrättning.<br />
Detta fall är beträffande dess rättspsykiatriska bedömande<br />
i så måtto egendomligt, som det på grund af senare<br />
nämnda omständigheter knappast är tiden för det<br />
åtalade brottets begående, som mest intresserar, utan snarare<br />
tiden för bekännelsens afläggande.<br />
Det torde emellertid vara lämpligt först diskutera,<br />
57
58<br />
huruvida möjlighet föreligger att uttala ett bestämdt omdöme<br />
om expl:s sinnes<strong>till</strong>stånd vid brotts<strong>till</strong>fället, den 25<br />
juli 1905.<br />
Expl. fader var drinkare och afhände sig, då sonen<br />
var 13 år gammal, lifvet genom hängning. Modern var<br />
tidvis nedstämd, dock utan att hon behöfde vårdas på<br />
anstalt för sinnessjuka. Enligt expl:s egen uppgift gick<br />
det dåligt för honom i skolan. Han konfirmerades med<br />
»svag» kristendomskunskap! Enligt uppgift i rättegångsprotokollen<br />
vid 15 enligt egen uppgift 13 års ålder korn han<br />
från hemmet ut i tjänst. Han stannade emellertid icke<br />
länge kvar på någon plats, blef snart handtlangare i mureri<br />
eller andra arbeten, hvarvid han icke heller arbetade<br />
länge på samma ställe utan gick från det ena <strong>till</strong> idet<br />
andra. Tidigt började han förtära alkohol, han blef soutenör<br />
åt glädjeflickor, dref tidvis omkring utan arbete, mestadels<br />
drucken, stundom ertappades han med bettleri. I allmänhet<br />
har han hållit sig <strong>till</strong> staden Västerås, endast gjort<br />
<strong>till</strong>fälliga kortare afstickare därifrån. År 1874 (16 år gammal)<br />
straffades han första gången för snatteri, och år 1876<br />
undergick han straffarbete för första resan stöld. Därefter<br />
har han straffats ytterligare tre gånger för stöld och en<br />
gång för förialskning, det senare år 1904. Han har <strong>till</strong>bringat<br />
sex år och två månader på fängelser, dessutom såsom<br />
försvarslös under tre år varit intagen på arbetsanstalten<br />
på Tjurkö. Två gånger har han varit varnad<br />
för lösdrifveri och sex gånger afsuttit böter för fylleri<br />
med förargelseväckande beteende eller våldsamt motstånd<br />
vid offentlig förrättning. De senare åren har han aug.—<br />
maj månader varit intagen på Västerås arbetsinrättning.<br />
En sådan lifsvandel som expl. ger utan vidare anledning<br />
<strong>till</strong> misstanke att abnormitet föreligger, att<br />
ensamt skylla på miljöverkan härvidlag går på vetenskapens<br />
nuvarande ståndpunkt icke. Hvad expl:s intellektuella<br />
förmögenheter beträffar, så finner man vid<br />
profning, att hans kunskaper, visserligen äro mycket<br />
torftiga, men denna omständighet måste ju <strong>till</strong> icke<br />
obetydlig del bero på att han är en af sig själf och<br />
andra ytterligt försummad individ. Hvad som är mest<br />
påfallande är hans oförmåga att handskas med abstrakta<br />
begrepp. Han blir bet på de allra enklaste räkneoperationer<br />
med siffror blott och bart, men då han får röra<br />
sig med penningar reder han sig ungefär så bra, som man<br />
kan begära. Äfven beträffande andra praktiskt förvärfvade<br />
kunskaper synes man knappast kunna förutsätta stort<br />
mera än han presterar. Ett karateristiskt drag hos patienten<br />
är hans misstro <strong>till</strong> sin egen förmåga. Nästan regelbundet<br />
svarar han på en framställd fråga: »Det vet jag<br />
inte», men då man tvingar honom att uttala sig, går det<br />
ganska bra. Minnet är visserligen summariskt men icke<br />
framträdande dåligt, och inpräglingsförmågan är, om man<br />
pröfvar på praktiskt inhämtade ting och förresten äfven<br />
vid profning med återgifvande af hvad han last, ganska god.<br />
Att han brister vid återupprepning af döda tal, kan icke<br />
förvåna. Naturligtvis har man att betrakta expl :s oförmåga<br />
att handskas med abstrakta begrepp såsom en defekt, men<br />
denna måste dock anses vara rätt obetydlig. Den karakteristiska<br />
osäkerheten står nog <strong>till</strong> en del i samband med<br />
den sjukdom, hvaraf han nu lider, i hvilken den subjektiva<br />
insufficiensen är utpräglad, men den torde utgjort det karakteristiska<br />
i hans sinnelag äfven innan denna sjukdom<br />
<strong>till</strong>kom. Hela hans lifsförelse, och allt, hvad han öppenärligt,<br />
utan att <strong>till</strong> sin egen fördel färglägga, berättar<br />
om sig själf, ger detta oförtydbart vid handen. Han hör<br />
<strong>till</strong> de defekta, som man kallat »hållningslösa». Han har<br />
säkerligen varit en rätt snäll och oförarglig karl, i ruset<br />
kanske ibland litet morsk, men en som icke kunnat lägga<br />
en plan och ännu mindre sätta en i verket, <strong>till</strong> någon yrkesskicklighet,<br />
har han icke haft ro att utbilda sig.<br />
Har arbetat, då-arbete erbjudit sig, dess emellan har han<br />
slagit dank, och då och då utgjort beskydd åt prostituerade.<br />
Så ofta han har kommit åt sprit, har han förtärt jdäraf<br />
<strong>till</strong>s han blifvit full. Han har icke haft kraft att motstå,<br />
då man inbjudit honom <strong>till</strong> att delta i en brottslig handling,<br />
och en och annan gång under spritens inverkan har<br />
han själf fatt initiativ att begå en stöld. Det är alltså<br />
otvifvelaktigt, att expl. lider af en konstitutionell defekt<br />
i sitt själslif, dock synes mig denna icke vara af den grad,<br />
att den kan inrangeras bland de former som afses i strafflagens<br />
5 kap. 5 §, snarare realiserar den ett <strong>till</strong>stånd, som<br />
kan betecknas såsom »saknad af förståndets fulla bruk».<br />
Det är visserligen möjligt, att vid tiden för branden en kronisk<br />
alkoholism kan ha varit för handen, som kunnat göra,<br />
att expl:s <strong>till</strong>stånd närmast motsvarat ett af dem, som<br />
afses i kap. 5 § 5, men alldenstund expl:s kroniska alkoholism<br />
nu är litet utpräglad — vid rättspsykiatrisk bedömning<br />
kan det naturligtvis icke vara fråga om något annat än<br />
kronisk alkoholism i klinisk mening ,— så kan nu om dess<br />
grad vid det <strong>till</strong>fället intet sägas.<br />
Här<strong>till</strong> kommer i detta fall såsom antydts det egendomliga,<br />
att undersökningen gifvit vid handen, att expl. faktiskt<br />
icke vet, om han begått den brottsliga handlingen<br />
eller ej. Expl., som aldrig själf på något satt velat göra<br />
troligt, att han är eller varit sinnessjuk, och som tror, att<br />
han skall bli straffad, då han nu en gång erkänt sig ha anlagt<br />
branden, har dock alltid, huru man än lagt sina frågor<br />
och huru man än sökt ställa honom, påstått, att han icke<br />
har reda på om han anlagt branden eller ej. Han vet med<br />
bestämdhet att misstankarna riktades mot honom, att han<br />
var i förhör och erhöll varning. Han var på de senare åren<br />
varit nedstämd och orolig, kant sig usel och litet vard; han<br />
har haft samvetskval öfver sitt dåliga lif, och härunder<br />
har den tanken af och <strong>till</strong> dukit upp, att han borde gå och<br />
anmäla sig för säkerhets skull. Han har <strong>till</strong> och med yttrat<br />
något härom <strong>till</strong> den nämnde Eriksson medan denne var<br />
i lifvet, men denne har alltid sagt: »Du skall väl inte vara<br />
tokig heller.»<br />
När expl. ett impulsivt ögonblick detta år lämnar det<br />
relativa lugnet på arbetsanstalten och beger sig <strong>till</strong> Stockholm,<br />
när han där icke finner arbete utan går omkring ett<br />
dygn utan mat, endast förtärande brännvin, då dyker tanken<br />
på anmälan upp med förnyad styrka, och han vinner<br />
samtidigt, att han blir tagen i f örvar; själf kan han icke reda<br />
sig, det inser han. Han sätter således sin plan i verket<br />
och dukar upp en bekännelse, som <strong>till</strong> väsentliga delar är<br />
osann. Vid rättegångs<strong>till</strong>fället har nämligen ådagalagts,
att expl. icke haft något som helst att göra med arbetsförmannen<br />
Hallström, och dock påstår han — när man ansätter<br />
honom för att få fram ett motiv — att det är af<br />
hämnd mot denne han anlagt branden. Det har ock visats,<br />
att den bemälde Eriksson icke såsom expl. påstått kunde<br />
vara med om brandanläggningen, då denne den natten, då<br />
det brann, befann sig på annat ställe.<br />
Huruvida expl. begått den brottsliga handlingen eller<br />
ej kan naturligtvis icke afgöras, det synes mig <strong>till</strong> och med<br />
icke otroligt att han begått den, men säkert är, att han<br />
själf icke nu vet hvilket han gjort. Om han begått handlingen,<br />
måste det ha varit i ett <strong>till</strong>stånd — rus t. ex. —<br />
som gör att han numera icke kan klargöra för sig hur<br />
det är.<br />
Den bekännelse expl. aflagt är med hänsyn <strong>till</strong> hans<br />
nuvarande <strong>till</strong>stånd fullt förklarlig. Han befinner sig nämligen<br />
i ett tydligt patologiskt depressions<strong>till</strong>stånd. Under<br />
vistelsen här har han varit mycket tyst och <strong>till</strong>bakadragen,<br />
icke samspråkat med omgifningen, varit ytterst foglig och<br />
medgörlig och städse visat en deprimerad uppsyn. Vid samtal<br />
har visat en tydlig, om ock icke mycket uttalad hämning.<br />
Han har yttrat en del själf förebråelser, "beklagat<br />
sitt föregående lif, det har varit så uselt, han har<br />
supit, left med dåliga fruntimmer och stulit, han är därför<br />
så dålig att han icke är vard att lefva. Han känner<br />
en oro och ängslan i bröstet, som kommer han vet inte hvarifrån,<br />
den väcker inte sällan tankar på att det vore bast om<br />
han toge lifvet af sig. Stundom har han hört röster, nu<br />
förekomma de endast i den form, att han då och då hör sitt<br />
namn ropas, utan att någon finnes, som kunnat göra det.<br />
Hvad detta är kan han »inte förklara». På stund man i ett<br />
samtal vidrör något, som kan väcka sorgsna idéassociationer,<br />
börjar han att gråta, och man kan genom att låta samtalet<br />
dröja vid sådana ämnen framkalla verkliga floder af<br />
tårar. Detta <strong>till</strong>stånd har — det är att märka att expl.<br />
icke betraktar det som sjukligt — enligt hvad examinationen<br />
gifvit vid handen varat några år, med all säkerhet<br />
kan det påstås, att det var för handen då han den 2 maj<br />
i år aflade sin bekännelse. Att det förbisetts af omgifningen<br />
och fängelseläkarna förvånar mig icke på grund af<br />
det foga demonstrativa i <strong>till</strong>ståndet. Hvad <strong>till</strong>ståndets natur<br />
beträffar, så torde icke kunna afgöras, om det är fråga<br />
om ett anfall af manisk depressiv sinnessjukdm eller en<br />
psykos af annan art, exempelvis någon som kunde tänkas<br />
stå i samband med explrs rikliga alkoholförtäring. Hvilket<br />
nu af dessa <strong>till</strong>stånd som föreligger, blir, som nämndes,<br />
en diktad bekännelse om en handling, för hvilken han<br />
misstänkts och angående hvilken han icke säkert vet, att<br />
han icke begått den, för den sakkunnige fullt förklarlig.<br />
Med hänvisning <strong>till</strong> ofvanstående får jag på heder<br />
och samvete afgifva följande utlåtande :'<br />
Med afseende på för mordbrand <strong>till</strong>talade Ernst Johan<br />
L:s från Västerås sinnesbeskaffenhet vid tiden för mordbrandens<br />
begående kan med säkerhet påstås, att han då befann<br />
sig i ett abnormt sinnes<strong>till</strong>stånd, som närmast motsvaras<br />
af lagens uttryck »saknad af förståndets fulla bruk;<br />
huruvida han då på grund af kronisk alkoholism befann sig<br />
i ett sådant <strong>till</strong>stånd, som i strafflagens 5 kap:s 5 § afses,<br />
kan nu icke afgöras.<br />
Med säkerhet kan däremot påstås, att expl. nu är och<br />
vid afgifvandet af bekännelse på grund af sinnessjukdom var<br />
i saknad af förståndets bruk, och att han är i behof af vard<br />
på anstalt för sinnessjuka.<br />
Uppsala hospital och asyl den 14 nov. 1909.<br />
5.<br />
Frey Svenson.<br />
Öfverläkare.<br />
I skrifvelse af den 10 sistl. sept. <strong>till</strong> Kungl. Direktionen<br />
för Växjö hospital har Kungl. Styrelsen förordnat<br />
att häktade, för misshandel <strong>till</strong>talade arbetaren David Emanuel<br />
J. från ö. skulle i och för observation och undersökning<br />
intagas å kriminalafdelningen och undertecknad anmodas<br />
att inkomma med yttrande angående hans sinnesbeskaffenhet.<br />
Af bifogade rättegångshandlingar, som härhos<br />
återgå, har jag inhämtat i hufvudsak följande:<br />
Expl. är född i Göteborg den 24 januari 1886. Fadern<br />
arrenderar sedan många år ett torp i ö. församling; denne<br />
uppgifver sig några gånger hafva bötfällts för fylleri;<br />
fängelseläkaren, som samtalat med honom, anmärker<br />
om honom: »Ethylismus chronicus non sine de bilitate animae».<br />
Vittnen vi+sorda hans och hustruns skötsamhet, äfvensom<br />
syskonens, Avaraf två äro äldre, fyra yngre än expl,<br />
Fadern har inför fängelseläkaren uppgifvit, att expl.<br />
som gosse icke lekte med andra barn, började redan vid 8<br />
års ålder supa, trakterades af en i grannskapet boende<br />
lönnkrögare; en gång vid gossens tolfte år märkte fadern<br />
att en hans brännvinsbutelj betydligt tullats, och då fadern<br />
gjorde efterforskningar i saken, föll gossen, som stått vid<br />
bordet, handlöst i golfvet och befanns vid närmare påseende<br />
stupfull; någon kramp eller andra iögonenfallande<br />
symptom märkte fadern hvarken då eller sedermera; på<br />
fråga om sonens intelligens svarade fadern: »Ja nog har<br />
han godt förstånd, bara han ville bruka't»; när gossen varit<br />
berusad, ville han gärna sjunga, men var foglig och<br />
beskedlig, aldrig förr än vid det <strong>till</strong>fället åtalet afser våldsam.<br />
(Inför rätten uppgifver fadern emellertid att expl.<br />
på sista tiden ibland kommit hem nattetid och »bråkat»<br />
samt ett par gånger förut öfverfallit fadern, och att denne<br />
därför och på grund af expl:s uppträdande i öfrigt börjat<br />
misstänka, att expl. <strong>till</strong> följd af spritmissbruk ej längre<br />
hade sitt fulla förstånd.) Modern berättar för fängelseläkaren<br />
ungefär detsamma som fadern om expl:s tidiga<br />
superi, om hans satt att vara under ruset, om händelsen vid<br />
tolfårsåldern; om expl:s barnsjukdomar mindes hon intet,<br />
yttrade om honom, att »han var inte som andra barn, var<br />
tyst och sluten, sade inte mycket, satt bara och grunnade»;<br />
magistern hade sagt att han var inte riktigt bra i skolan;<br />
han hade supit mycket, hon hade lagt märke <strong>till</strong> att han<br />
flera gånger kommit hem utan mössa; modern och han hade<br />
alltid kommit bra öfverens, men han hade »nog inte rätt<br />
59
60<br />
kunnat tala fadern». Ett vittne uppgifver att expl. »alltid<br />
uppfört sig illa» och enligt vittnets uppfattning ej kan anses<br />
var:t »riktigt normal», ett annat vittne, att han i olikhet<br />
med familjens öfriga medlemmar skött sig illa, alltifrån<br />
tidig ålder varit supig och förorsakat sina föräldrar bekymmer,<br />
<strong>till</strong>äggande vittnet, att han vid samtal verkade »beskedlig»<br />
fastän tyst och sluten, och att »något märkvärdigt»<br />
icke iakttagits hos honom. Ett tredje vittne, som<br />
kant expl. sedan hans barndom, har alltid funnit honom<br />
tyst och sluten, anser att expl. under sin uppväxt på det<br />
hela taget uppfört sig val, ehuru han ibland varit »något<br />
motsträfvig» mot föräldrarna; på senaste åren har vittnet<br />
haft foga <strong>till</strong>fälle att närmare iakttaga expl., har dock sett<br />
honom berusad någon gång men äfven då lugn och tyst.<br />
Enligt expl:s egna uppgifter inför rätten fick han efter<br />
konfirmationen vid 14 års ålder anställning vid Almedals<br />
fabriker som smörjare, stannade där i 2 år, var därefter<br />
i 6 månader smörjare vid Svenska gardinfabriken, sedan<br />
handtlangare vid tvenne tobaksfabriker under resp. 1 V 2<br />
och 2 månader, vid ett bomullsspinneri i 2 månader, åtei<br />
vid Almedalsfabriken i 9 månader och vid gardinfabriken<br />
i .14 dagar, därefter murarehandtlangare vid olika byggen,<br />
<strong>till</strong>s han år 1907 fullgjorde sin värnplikt. Härvid tjänstgjorde<br />
han ej i egentlig trupptjänst utan som militärarbetare,<br />
på grund af att hans »nerver voro förstörda» därigenom<br />
att han »supit för mycket». Efter militärtjänstens<br />
slut återvände han <strong>till</strong> föräldrahemmet, stannade där och<br />
biträdde fadern i jordbruket, <strong>till</strong>s han på grund af ovänskap<br />
med denne flyttade från hemmet i september 1908.<br />
Därefter har han icke haft fast bostad utan haft sitt nattkvarter<br />
i Frälsningsarméns härbärge. Sitt uppehälle har<br />
han förskaffat sig genom att gå omkring i Göteborg och<br />
sälja brefpapper m. m., hvarpå han kunde förtjäna ett par<br />
kronor om dagen.<br />
Största delen häraf användes för inköp af spritdrycker.<br />
Sedan sin tidigaste ungdom (alltjämt expl:s egna uppgifter)<br />
har har. nämligen hängifvit sig åt superi, började för omkring<br />
4 år sedan dricka denaturerad sprit; efter hemkomsten<br />
från militärtjänsten förtärde han häraf under längre tid<br />
ett kvarter dagligen med påföljd, att han fick ett anfall<br />
af delirium och intogs på fattigvårdsinrättningens å Gibraltar<br />
sinnessjukafdelning. Äfven efter <strong>till</strong>frisknandet<br />
fortsatte han trots läkarens varningar att dricka denaturerad<br />
sprit och fick också upprepade gånger — senast i början<br />
af maj d. å. — förnyade anfall af sjukdomen, därvid<br />
han vid ett <strong>till</strong>fälle af polis blef förd <strong>till</strong> Gibraltar och<br />
stannade där under en vecka. (Intyg från läkaren vid Gibraltar<br />
meddelar, att expl. »som i någon mån är psykiskt<br />
undermålig» vårdats å sinnessjukafdelningen den M /9— 4 A<br />
1907 för kronisk alkoholförgiftning.) Under anfall, som brukade<br />
komma öfver honom då han lagt sig att sofva, fick<br />
han en betryckande känsla af ångest och tyckte sig se någon<br />
som ville göra honom ondt komma emot sig, men då<br />
han ville värja sig mot densamma och ropa på hjälp var han<br />
oförmögen där<strong>till</strong>. För fylleri säger han sig hafva bötfällts<br />
många, under detta år ungefär fyra, gånger.<br />
Expl uppgifver vidare att mellan fadern och honom ett<br />
spändt förhållande varit rådande alltsedan explrs barn<br />
dom ; särskildt på senare tiden »skällde» fadern alltid på<br />
honom när han var hemma på besök, och vid ett dylikt ett<br />
par dagar före åtalade gärningen sade fadern <strong>till</strong> honom<br />
att han skulle sälja huset, så att sonen ej hade något hem<br />
att komma <strong>till</strong>.<br />
Expl. är <strong>till</strong>talad för misshandel mot fadern, föröfvad<br />
den 8 juni d. å. Därvid synes enligt föräldrarnas och vittnens<br />
uppgifter hafva <strong>till</strong>gått ungefär sålunda: Expl. kom<br />
<strong>till</strong> föräldrarnas bostad vid femtiden på eftermiddagen;<br />
fadern låg då och hvilade å soffan. Efter någon stunds<br />
samtal (modern säger sig från rummet in<strong>till</strong> hafva hört<br />
skarp ordväxling dem emellan, hvarvid fadern förebrått<br />
expl. för att denne ej arbetade) öfverföll expl. plötsligen<br />
fadern med slag och sparkar; denne sprang upp och sökte<br />
försvara sig; under slagsmålet fick expl. tag i en kaffekvarn,<br />
med hvilken han slog fadern i hufvudet så att ett<br />
blödande sår uppkom. Fadern flydde ur stugan men upphanns<br />
af expl., som kullslog honom och sparkade honom<br />
med klacken i hufvudet »såsom när man skall sparka ihjäl<br />
en orm». Vid en kvinnas <strong>till</strong>komst lyckades fadern komma<br />
upp, men expl. kullslog honom ånyo, ryckte honom i näsan<br />
och håret, slog honom »vårdslöst», utan att bry sig om<br />
hvar del träffade». Flera personer <strong>till</strong>kommo och öf vermannade<br />
honom, därvid fadern band en rem om hans vänstra<br />
handlof; med sin fria högra hand drog expl. då upp en rakknif<br />
ur fickan under utrop att fadern och han skulle dö<br />
<strong>till</strong>sammans; knifven fråntogs honom. Expl. gjorde alltjämt<br />
häftigt motstånd, svor, spottade, slog och sparkade<br />
omkring sig, »bar sig åt som ett vildt djur»; han vaktades<br />
omkring fem kvarts timme, <strong>till</strong> dess begärd polishjälp<br />
hann anlända. Expl. var vid <strong>till</strong>fället drucken, men, enligt<br />
ett vittne, ej i högre grad än att han tycktes veta hvad<br />
han gjorde.<br />
Expl. själf uppgifver inför rätten, att han dagen ifråga<br />
ej förtärt någon mat men väl fyra halfbuteljer öl (uppgifver<br />
vid polisförhöret: två halfbuteljer) och i det närmaste<br />
% stop denaturerad sprit, blandad med lika del vatten. När<br />
han korn <strong>till</strong> föräldrarnas bostad, dit han icke begifvit sig<br />
i någon afsikt att misshandla fadern, fann han fadern liggande<br />
på soffan och satte sig bredvid honom på soffkanten,<br />
samtalande med honom. Därunder korn han att tänka på<br />
faderns uppförande mot honom, »sinnet rann på honom»<br />
och han började slå fadern med knuten hand i hufvudet.<br />
Han fortsatte att slå äfven sedan fadern kommit upp och<br />
vidare ute i det fria, men erinrar sig efteråt, <strong>till</strong> följd af<br />
ruset, icke de närmare omständigheterna därvid; kommer<br />
dock ihåg att fadern lyckades fästa en rem om hans vänstra<br />
handled, och att fadern jämte några andra personer fingo<br />
honom fast, då han, liggande på marken, sökte sparka dem.<br />
Expl. förnekade icke riktigheten af vittnesmålen; uppgifver<br />
vid ett senare rättegångs<strong>till</strong>fälle att han »ej menat något»<br />
med yttrandet »vi ska dö <strong>till</strong>sammans».<br />
Fängelseläkaren Ad. Strömstedt meddelar om sin undersökning<br />
af expl. i utlåtande af den 16 aug. 1909 följande:<br />
»Expl. är långväxt med mycket slapp hållning: ryggen<br />
utbuktad, magen framstående. Ansiktsuttrycket slappt,<br />
ointresserad^ lojt, munnen alltid något gapande. Å bålen
i synnerhet å ryggen och halsen — och öfver undre delen<br />
af ansiktet ett papulo-pustolöst utslag (acne), icke kliande.<br />
Huden i allmänhet smutsgrått missfärgad. Hufvudet är af<br />
normal form, dess största omfång är 55,5 cm. I pannan finnes<br />
ett ungefär 3 cm. långt tvärgående något rodnadt<br />
grundt ärr i den rörliga huden — minne af ett fall utför<br />
en trappa vid ungefär fem års ålder. På vänstra kinden ett<br />
månggropigt ärr efter någon hudsjukdom. Gomhvalfvet<br />
af normal bredd och hvälfning; tänderna något defekta,<br />
men normalt anordnade. Grof tremor i tungan och de utsprikta<br />
fingrarna. Känsel- och smärtsinnena normala. Pupillerna<br />
äro mer än medelvida, runda, lika stora, reagera<br />
för ljus och accomodation. Knäreflexerna äro förstärkta,<br />
buk- och cremasterreflexerna knappast utlösbara, fotsulreflexen<br />
normal. Från inre organ intet att'anmärka. Urinen<br />
fri från ägghvita och socker.<br />
Expl :s rörelser äro långsamma och slappa, besvarar frågor<br />
adekvat men långsamt och oftast efter en — kortare eller<br />
längre —• fundering. Han förefaller skygg och förlägen,<br />
petar med fingrarna vid mungipan när han talar.<br />
Rösten är lågmäld, entonig. Talet likgiltigt, lidelsefritt.<br />
Minnesstyrkan (Merkfähigkeit) är oklanderlig. Minnet<br />
tyckes vara ganska godt, utom för de tider han varit<br />
berusad, för hvilka tider han har endast en fragmenterad<br />
hågkomst. Han uppräknar felfritt månadernas och veckodagarnas<br />
namn baklänges. Af minnen från sin skolläsning<br />
har han nu mycket litet kvar. Uppfattningen är slö och<br />
osäker. Jag visar honom ur en bok om Afrika en figur<br />
föreställande en i ett träd uppförd hydda, <strong>till</strong> hvilken leder<br />
en stege från marken. Hvad är det? »En hydda.»<br />
Ingenting märkvärdigt med hyddan? »Den står i ett trä.»<br />
Hvem har byggt den? »Dä ha la fåglar.» Då det skäligen<br />
orimliga häri påpekas för honom säger han: »Dä la aper<br />
då ?» Jag visar honom stegen och frågar om han tror att<br />
aporna resa stegar, han svarar slött: »Nej.» Är det inte människor?<br />
»Dä la inga vanlea mennesker.» Hvad »titelbladet»<br />
i en bok är vet han inte, »dä der de börjar», menar kapitelbörjan.<br />
Hur långt <strong>till</strong> Sydafrika? »Det vet han inte.»<br />
En sju- åtta mil ? (Efter en funderare »Dä la mer.»<br />
Vid bygget där han arbetade hade han 55 öre i timman<br />
och arbetade 60 timmar i veckan. Hur mycket tjänade<br />
du då i veckan ? »33 kronor i veckan — eller något i den<br />
väger.» Han är inte klyftig i räkning, vare sig i hufvudet<br />
eller på papper. Han vet att »Gustaf Adolfs torg»<br />
kallas så därför att Gustaf Adolf står där. Hvarför står<br />
han där ? »Dä ska vara ett minne af honom.» Hvarför<br />
det då? »För att det var en bra kung.» Hvad gjorde han<br />
för bra ? »Ja det kan inte jag saga, men det var la för<br />
det, tänkei jag.» När lefde han? »Dä vet jag inte.» När<br />
firas hans minne? »Den sjätte november.» Hvarför det?<br />
»Dä hans födelsedag.»<br />
Hvad menas med ett torg? »Torg, de ska la vara där<br />
di säljer allting.» Hvad säljer de på Gustaf Adolfs torg ?<br />
»Där säljer de ingenting.» Han gör iintet försök ,att nu<br />
ändra sin definition, men då en mera omfattande ges honom<br />
förstår han denna mycket väl och gillar den. Hvad menas<br />
med varm? »En blir väldigt varm.» Hvarför det då? »För<br />
61<br />
det är så varmt.» Hvarför så varmt? »Dä kommer la an<br />
på solen.»<br />
Af dessa prof af de samtal jag haft med honom framgår<br />
att hans tankegång är mycket långsam och framför<br />
allt icke utmärkt för någon synnerlig djärfhet, men genom<br />
frågande kan man dock oftast leda honom fram <strong>till</strong> en relativ<br />
riktighet.<br />
Han berättar fabeln om »"Hunden och köttstycket» så<br />
här: »Dä va en hund, som hade ett köttstycke, så sam han<br />
i vattnet, så fick han se ett annat köttstycke, så skulle<br />
han öppna munnen och ta't, och så tappa han det andra<br />
med.» Hvad lär man af den historien? »En ska vara nöjd<br />
med det, en har.» Hvad är lögn? »Att inte tala sanning.»<br />
Säg ett exempel. (Efter en lång fundering) »Om jag t. ex.<br />
sade att jag aldrig hade söpet, då hade jag ljöget.» Genom<br />
sitt omdöme om ett framlagdt exempel visar han att han<br />
mycket väl vet skillnaden mellan en lögn och ett misstag.<br />
Hvad menas med ärlighet? »Dä när en människa är ärlig,<br />
och gör rätt, och inte bedrar nå'n, utan betalar det han<br />
lånar, och så där.»<br />
Expl. läser ganska bra innan<strong>till</strong> och med förstående<br />
betoning, men långsamt och då och då med någon hakning.<br />
Återberättar det lästa ganska bra och flärdfritt, såsom af<br />
förut gifna exempel framgår. Han är icke utan sinne för<br />
humor, och han ler s<strong>till</strong>samt vid adekvata <strong>till</strong>fällen.<br />
Han är i cellen sysselsatt med säcksömnad, men är<br />
en mycket dålig arbetare, kan icke drifva det <strong>till</strong> mer än<br />
sex, sju säckar om dagen. Det bör dock <strong>till</strong>fogas att han<br />
under fängelsetiden gjort framsteg.<br />
Vid tal om åtalade gärningen säger han, att han var<br />
nog »konstig i nerverna», när han slog far sin, han mindes<br />
ingenting efteråt och visste inte, hvar han var, när polisen<br />
korn och tog honom. Då jag påpekar för honom att han<br />
ju inför rätten bekant en del, säger han: »Ja jag kommer<br />
ihåg en del som i ett dunkel.» Han förnekar hvarje slag<br />
af hallucinationer vid <strong>till</strong>fället.<br />
Då han låg på Gibraltar, hade han heller inga hallucinationer,<br />
påstår han, och vid min fråga hur sjukdomen<br />
tedde sig. svarar han : »Jag fällt i golfvet och gapa med<br />
mun.» Inga skakningar eller krampanfall ? »Ne-ej.» Efter<br />
en stund säger han: »Ja, jag kan inte beskrifva så noga,<br />
hur jag bar mig åt.» Du minns det inte så väl ? »Nej.»<br />
Han bet inte sönder tungan. Han hade ett par dylika anfall<br />
på sjukhuset.<br />
Sedan har det händt flera gånger, när han varit full<br />
och inte kunnat somna om kvällen, att »det börjar susa<br />
för öronen på honom», och så får han »anfall» — han vet<br />
då (inte <strong>till</strong> sig, men han förnekar, att han vätt eller på annat<br />
satt orenat i sängen. Han har visserligen urinerat<br />
i sängen någon gång, då han varit full, men aldrig under<br />
»anfallen». Vid närmare efterfrågan framgår, att anfallen<br />
äro af något olika styrka; ofta är medvetandet helt och<br />
hållet borta, »så att han inte vet någonting», ibland är han<br />
mindre omtöcknad, han känner då som ett plågsamt tryck<br />
öfver sig och gör då ansträngningar för att vakna och<br />
komma ur situationen. Halfannan vecka före häktandet<br />
hade han ett anfall, då han var helt medvetslös.<br />
En morgon ungefär vid samma tid — han var då i bak-
62<br />
rus — hörde han, att »det liksom spelte på harpa». 1906<br />
hade han ett »anfall», då tyckte han, att dörren öppnade sig<br />
och »en fyra, fem stycken korn in». Hvad var det för ena ?<br />
»Jag tyckte det var rektea jävlar med svansen i ändan,<br />
och en hund stod i soffan och skällde.» Hörde du hunden<br />
skälla ? »Ja.»<br />
På frågan hvad han skulle ta sig <strong>till</strong> när han kommer<br />
ut, svarar han: »Arbeta, söka arbete på bygge.» Skall<br />
du inte gå och sälja? »Nej, inte om jag kan få arbete.»<br />
Skall du slå far din? (Slött) »Nää.» Hvarf or inte det? (Efter<br />
en paus) »Därför att det är synd och slå'n.» Då jag<br />
bad honom skrifva ned hvad som <strong>till</strong>drog sig dagen för den<br />
åtalade gärningen, svarade han: »Nä, det är så hopblandadt,<br />
så det kan jag inte.»<br />
Jag har under min exploration af J. icke kunnat få<br />
den uppfattningen, att han lider af någon medfödd .eller<br />
i spad ålder förvärfvad intelligensdefekt. Hans uppfostran<br />
är tydligen i hög grad vanskött, och hans vetande är begränsadt<br />
<strong>till</strong> det minsta möjliga; hans intressen äro få och<br />
små och gå nog icke långt utom egna jagets tarf. Men han<br />
är pedagogiskt påverkbar, genom frågor, exempel och påjekningai<br />
kan man få honom att utveckla en ganska redig<br />
tankegång, och äfven med vissa abstrakta begrepp rör han<br />
sig säkert och under adekvat känslobetoning. Hans känslovärld<br />
ligger icke i ytan, och därvid är väl också hans<br />
språkliga otymplighet <strong>till</strong> hinders, men den finns där ändå<br />
och visar icke någon sjuklig atrofi, ej heller perversitet.<br />
Hans agg mot fadern får nog icke uppfattas som abnorm<br />
känslodefekt, ty skal finnes för den åsikten, att detta att<br />
sonen icke kan »tala gubben» är fysiologiskt. Jag är därför<br />
af den åsikten, att vi här icke ha att göra med vare sig<br />
imbecillitet eller hvad som stundom kallas »moral insanity».<br />
Däremot är det alldeles otvifvelaktigt, att J. är somatiskt<br />
och psykiskt härjad af tidigt börjadt och hejdlöst<br />
kontinueradt spritbruk. Under de sista fyra åren har han<br />
druckit stora mängder denatureradt brännvin. Det är icke<br />
omöjligt, att de tyngre alkoholer, med hvilka varan är<br />
»denaturerad», verka mera deletärt på nervsystemet än den<br />
renade spriten, men viktigare är att märka, att detta att<br />
för berusnings erhållande gripa <strong>till</strong> en dylik äckelvara<br />
talar om en redan långt gången depravation och förkommenhet.<br />
Af hvad art de »anfall» varit, om hvilka exploranden<br />
talar, är icke godt att saga, vissa af dem åtminstone torde<br />
möjligen vara utbrott af alkoholepilepsi. Att han också<br />
haft »delirium» eller stått »delirium» mycket nära, framgår<br />
också med all tydlighet af hans utsagor.<br />
Hvarken af protokollen eller af min egen undersökning<br />
framgår, att J. vid våldshandlingen mot fadern lidit<br />
af vare sig epilepsi eller delirium tremens, men det är sannolikt,<br />
att hans af kroniskt spritbruk förstörda själslif<br />
vid sagda <strong>till</strong>fälle reagerat för alkohol på ett sjukligt satt —<br />
plötsligheten i öfverfallet, vildheten och råheten vid utförandet<br />
och den i alla händelser delvis befintliga amnesien<br />
tala för denna sannolikhet.<br />
Jag anser mig därför kunna lämna det utlåtandet,<br />
att J. har kroppsliga ocli själsliga tecken af kronisk<br />
alkoholism, och<br />
att sannolikhet föreligger att han vid åtalade gärningens<br />
föröfvande befunnit sig i sådant sjukligt sinnes<strong>till</strong>stånd,<br />
som omtalas i 5 kapitlet 6 § strafflagen .»<br />
Från sinnessjukafdelningen å Gibraltar har jag erhållit<br />
här bifogad afskrift af sjukjournal, enligt hvilken<br />
expl. vårdades där den 2S /s—4/10 1907 under diagnos<br />
»Psychosis ex intoxicatione (Imbecillitas), utskrefs förbättrad.<br />
Journalen meddelar i öfrigt:<br />
»Sjukdomsorsak: Abusus alcoholicus. Hitförd af polisen,<br />
som anhållit pat. för snatteri af en ölbutelj. Betedde<br />
tig emellertid »besynnerligt» och remitterades därför <strong>till</strong><br />
Salgrenska sjukhuset, hvarifrån han af d:r "Wallin på grund<br />
af utrymmesbrist remitterades <strong>till</strong> Gibraltar. Vid hitkomsten<br />
var han berusad, uppgaf höga skri men var ej våldsam.<br />
Status d. 29 /9 1907. I antropologiskt afseende intet<br />
att anmärka. Tremor i fingrarna och tungan. Reflexer<br />
utan anmärkning. Han har hela natten varit orolig och<br />
efter kl. 3 stojat, hvisslat och sjungit. I dag är han kongestionerad<br />
och har hufvudvärk, ser trumpen och arg ut<br />
öfver att ha kommit på »dårhus», »var bara full igår».<br />
»Tror» att han föll omkull å vaktkontoret, förnekar att<br />
han haft slaganfall. Han är redig och foglig. Synes öfver<br />
hufvud tämligen undermålig i psykiskt afseende. Förnekar<br />
syner och röster. 4/10. Lugn och redig. Utskrifves<br />
<strong>till</strong> hemmet.»<br />
Från Kungl. Älfsborgs regementes expedition har jag<br />
erhållit följande upplysningar (i här bifogad skrifvelse):<br />
» J. vapenöfvades å Fristadhed år 1907 112 dagar<br />
och år 1908 60 dagar. Efter 17 dagars tjänstgöring öfverfördes<br />
han i maj 1907 från vapenföra <strong>till</strong> icke vapenföra<br />
på grund af svag fattningsförmåga och fullgjorde sedan<br />
hela tjänstgöringen såsom icke vapenför, och är han enl.<br />
härvarande anteckningar ostraffad.»<br />
Expl. intogs å kriminalafdelningen den 30 september<br />
1909. Vid min undersökning har iakttagits följande:<br />
Status den 1—31 okt. 1909: Längd 172 cm. Vikt 62<br />
kg. Somatiska <strong>till</strong>ståndet som af fängelseläkaren beskrifvet.<br />
Jag vill blott <strong>till</strong>ägga att pupillerna nu icke visat<br />
sig afgjordt öfver medelvidd, att expl. företer utpräglad<br />
dermatografi, att muskelrigiditet, katalepsi, ställningsstereotypier<br />
o. s. v. icke observerats. Matlust och afföring<br />
ordentliga. Sömnen god.<br />
Expl. låg första veckan <strong>till</strong> sängs å vaksal (afd. I) där<br />
han alltjämt ligger på nätterna, medan han på dagen vistas<br />
å det gemensamma dagrummet. Han är å afdelningen tämligen<br />
tyst och sluten, sitter mest för sig själf, har dock för<br />
betjäningen själfmant omtalat anledningen <strong>till</strong> åtalet. Han<br />
är trög och loj, arbetar (med drefplockning eller bandväf)<br />
för att få köpa snus och kaffe, men med fliten och framför<br />
allt uthålligheten är det klent bevändt; påmanad i arbetet<br />
opponerar han sig icke utan svarar vanligen ett »ja nu<br />
skall jag» e. d., men slappnar snart <strong>till</strong> igen. Är rätt liknöjd<br />
ifråga om snyggheten, spottar, då han tror sig obemärkt,<br />
på golfvet bakom soffan där han ligger; vid före-
åelser nekar han vänligen att hafva gjort det eller tiger.<br />
Någon gång får väl betjäningen ett snäsigt svar med<br />
en och annan svordom, men han har icke uppträdt bråkigt<br />
eller hotfullt. Till en af patienterna har han hörts saga<br />
att han skulle söka rymma härifrån; <strong>till</strong> en skötare, som<br />
sade sig tro att expl. kunde 'få stanna här 6 månader,<br />
yttrade expl.: »Då är det bättre 'att förkorta sitt lif än<br />
att gå här.»<br />
Vid samtalen med mig har expl. visat samma loja<br />
likgiltighet som förut är skildrad, dock mest i början. Efter<br />
hand som han kant sig »varm i kläderna» har han talat<br />
ganska fort, icke sällan yttrat sig spontant, reagerat<br />
rätt lifligt ibland och <strong>till</strong> och med rört sig ganska ogeneradt<br />
med svordomar och busuttryck. Tillrättavisar jag honom<br />
vid sådan;, <strong>till</strong>fällen beder han genast om ursäkt och anlägger<br />
en städad ton. Han lägger tydligen an på att göra<br />
ett fördelaktigt intryck på mig, framför allt på att undgå<br />
allt som han tror kunna tyda på sinnessjukdom. I sitt bemödande<br />
att sålunda te sig <strong>till</strong> sin fördel handskas han<br />
ytterst lättvindigt med sanningen, ljuger därvid synnerligen<br />
omdömeslöst, så att han ideligen ertappas, men fordrar<br />
lika omdömeslöst att ständigt blifva trodd när han försäkrar<br />
att det han nu säger är rena sanningen. Att tala osanning<br />
finner han för öfrigt fullt naturligt, känner ingen<br />
som helst blygsel därvid, skrattar ibland godt då man afslöjar<br />
honom. När han angifver skälet tycker han den saken<br />
kan vara utagerad, och skälet angifver han med naiv<br />
oförbehållsamhet, t. ex. att han »ju icke kunde veta» att<br />
jag hade reda på verkliga förhållandet, att man naturligtvis<br />
talar »för sitt eget bästa», att »den som har sitt<br />
förstånd, han får väl vara något full i fan ock», att han<br />
»tänkte det var inte så noga» o. s. v.; vid ett <strong>till</strong>fälle frågar<br />
han otåligt, hvad »i all sin dar» detta (att han ljuger)<br />
har med undersökning af förståndet att göra. Äfven ifråga<br />
om sina öfriga olater, såsom lättjan, spritmissbruket, beteendet<br />
mot fadern o. s. v. är han synnerligen indifferent,<br />
bortförklarar eller bagatelliserar dem. Hans intressen nå<br />
icke ut öfver det rent alldagliga. Åt förhållanden som icke<br />
direkt angå honom riktar han foga uppmärksamhet, har<br />
t. ex. reda på blott några få namn på personer i sin omgifning,<br />
icke på mitt eller uppsyningsmannens. Hans uppfattning<br />
och omdöme äro väl torftigt utvecklade men ej<br />
torftigare än hvad ofta är fallet inom den klass nan <strong>till</strong>hör.<br />
Han är fullt orienterad, med god insikt i sitt läge.<br />
Minnet företer inga påtagliga defekter. Sinnes- eller tankevillor<br />
hafva^ ej kunnat påvisas.<br />
Till närmare belysning af ofvanstående må från samtalen<br />
anföras följande: Expl. läser ordentligt innan<strong>till</strong>.<br />
Ombedd att återgifva innehållet af det lästa (en enkel<br />
tidningsnotis) kan han det ej alls, ursäktar sig med att<br />
han »tänkte inte på det», efter förnyad genomläsning återgifver<br />
han innehållet ganska ledigt och korrekt. På tal<br />
om den af fängelseläkaren förevisade planschen med hyddan<br />
i trädet erinrar expl. sig mycket väl denna episod och<br />
yttrar nu: »Ja med den hyddan var det ju inte så besyjn:<br />
nerligt, när han förklarade orsaken <strong>till</strong> det, att de ville<br />
skydda sig för vilda djur i skogen och så.» Expl. skrifver<br />
och stafvar ganska bra. Uppgifterna 7X6, 6x7, 3x9,<br />
63<br />
4.X12, 127+84, 52—18, 1 krona —48 öre klarerar han riktigt<br />
fastän med lång betänketid. Antalet dagar i de olika<br />
månaderna känner han <strong>till</strong> men angifver antalet dagar på<br />
året <strong>till</strong> 360, skottåret 365, låter först efter detaljerad^<br />
påvisande öfvertyga sig om det oriktiga häri. Hvarför ha<br />
vi ljust om dagen, mörkt om natten? »Det är himlahvalf -<br />
vet som vänder sig, en del är ljust, en del svart.» Men<br />
hvarifrån kommer ljuset? »Det är solen.» Om jordens form<br />
och rörelser vet han ingenting, förstår icke heller en karta.<br />
Kan nämna namnen på en del länder och på städer i Sverige.<br />
Hvilken är den största? »Stockholm.» Hvad är det<br />
mera för märkvärdigt med den ? »Konungen bor där.» Hvad<br />
har konungen att göra? »Vet inte, regerar landet.» Vet<br />
ej hvad riksdagen är. Hvad är socialister? »Det är arbetare.»<br />
Är ni socialist? »Jag är med i förening, men<br />
jag har icke mycket socialistanda i mig.» Hvad är socialistanda<br />
? »Det är sådana som verka mycket för de skall vara<br />
med i föreningar och så.» Har ni varit med om att strejka<br />
? »Ja en gång, i fem dagar.» Hvarför det då ? »Ja<br />
det vet jag inte, de sade .vi skulle.» Vet ej hvad biskop<br />
eller landshöfding är, »tror dock att sådana finnas i Göteborg».<br />
Hvad heter kungen? »Gustaf.» Hvilken i ordningen?<br />
»Den tredje, ja jag vet inte riktigt, jag gissade mig<br />
<strong>till</strong> det.» Har han varit kung länge ? »I ett par år.» Hvad<br />
hette hans företrädare ? »Oscar den andre.» Hvad heter<br />
drottningen? »Sofia.» Men den nuvarande? »Det vet jag<br />
inte.» Känner ni <strong>till</strong> någon föregående konung i Sverige ?<br />
»Gustaf Adolf.» Hvad gjorde han ? »Han gjorde väl som<br />
andra kungar göra, regerade väl.» Förde han krig ? »Ja,<br />
vid Ltitzen.» Känner icke <strong>till</strong> några andra svenska kungar.<br />
Men Carl XII då ? »Ja honom har jag hört nämnas.» Eran<br />
bibirisk historien har han rätt goda reminiscenser, räknar<br />
utan att stappla upp Jakobs söner. Med en meterstock<br />
kan han icke mata upp bordets längd, får den <strong>till</strong> »1 meter<br />
Il tum», yttrar därvid: »Jag tror jag har aldrig tagit i<br />
en meterstock förr.» Vet att 1 meter är 100 cm., men icke<br />
hur många hekto gå på 1 kilo. Rummets höjd taxerar han<br />
<strong>till</strong> 7 meter (i verkligheten 3,5). En hast värderar han <strong>till</strong><br />
800 kr., ett tjog ägg <strong>till</strong> 1 kr. 20 öre, en kopp kaffe 6 öre,<br />
1 par arbetsbyxor 2 kr. 50 öre. En vinterrock? »Det har<br />
jag aldrig köpt någon.» Expl. vet att han är här »för undersökning».<br />
Hvilken undersökning ? »Af min sinnesbeskaffenhet.»<br />
Hvarför det? »Se om jag har förståndets fulla<br />
bruk.» På hvad satt skulle det inverka? »Huru inverka?»<br />
Om ni icke har förståndets bruk, hvad då? »Ja då är det<br />
väl meningen jag skall stanna här.» Har ni märkt att de<br />
som äro här äro sinnessjuka? »Ja det har jag.» Alla? »Ja<br />
naturligtvis, annars kom de inte hit.» Skulle ni inte få<br />
straff då? »Jag satt af mitt straff innan jag korn hit.»<br />
Är ni dömd då? »Nej det är jag inte, men det kan inte<br />
bli mer än 4 månader för den misshandeln, jag satt inne<br />
i 4 månader.» Men det var ju på rannsakning ? »Ja men<br />
domaren sade <strong>till</strong> mig att det får jag <strong>till</strong>godoräkna mig<br />
sedan.» Har ni undersökts förut? »Nej.» Inte af fängelseläkaren?<br />
»Jo.» Hvad sade han? »Han märkte ingen sinnessjukdom<br />
på mig men sade att jag kanhända korn på<br />
hospitalet för vidare undersökning.» Hvad tror ni själf<br />
om det? »Jag känner mig frisk, så jag vet att jag har
64<br />
förståndets fulla bruk.» Expl. nämner sina föräldrars ålder<br />
och syskonens namn och ålder. Fadern är frisk, har<br />
ibland supit något, men icke regelbundet, arbetat dagligen,<br />
har anhållits ett par gånger för fylleri men icke begått<br />
brott. Har icke varit sträng mot expl. eller de öfriga barnen<br />
utan god och snäll (se vidare nedan!). Hans släkt känner<br />
expl. icke. Modern är.också frisk, vid jämnt gladt lynne;<br />
expl. känner hennes bada bröder, som nog bruka supa,<br />
men icke mycket. Hemmet har icke varit fattigt. Expl. har<br />
alltid varit frisk, i barndomen lekt och uppfört sig som sina<br />
jämnåriga. Har fatt aga endast en gång då han vid 5 års<br />
ålder stal pengar ur en inneboendes rockficka. Han har<br />
aldrig senare »tagit» något eller varit med om brottsliga<br />
<strong>till</strong>tag. I skolan gick det bra. Han började vid 7, slutade<br />
vid 12 år, afgick från tredje klassen; bast betyg hade han<br />
i sång. Han har trifts bra i hemmet, ej blifvit illa behandlad<br />
där. Men ni lär hafva sagt annat förut? »Ja gubben<br />
har varit sådär litet gnatig ibland.» Men jag frågade ju<br />
om det nyss ? »Ja men det har inte varit hela tiden, bara<br />
sista tiden.» Efter skolans slut gick expl. hemma % år, var<br />
sä i 2 år på Almedals fabriker, sedan 1 V2 år på gardinfabriken,<br />
konfirmerades under denna tid. Blef så murerihandtlangare<br />
och har arbetat därmed dagligen <strong>till</strong> dess han<br />
vid den stora arbetslösheten 1908 blef utan arbete. Då<br />
började han på att sälja papper och kuvert, borstar, kammar<br />
o. d., tog betaldt med dubbla' inköpspriset och förtjänte<br />
6—7—8 kr. om dagen. Gick mest i sällskap med en<br />
annan som kallades »Magern», han »hette visst Karl», efternamnet<br />
känner expl. icke. Sin lediga tid <strong>till</strong>bragte han<br />
på läsrummen eller hemma. Dansnöjen har han icke besökt<br />
men väl cirkus och teater. Hvad har ni sett på teatern ?<br />
»Värmlänningarne och — — Tiggarstudenten.» Var Tiggaistudenten<br />
rolig? »Ja då.» Berätta litet ur den? »Ja<br />
jag minns inte.» Var det sång i den ? »Ja jag vet inte, jag<br />
var inte riktigt nykter då jag såg den.» Han har onanerat<br />
»litet grand», lärde det vid 15 års ålder af en annan pojke;<br />
har hört att det är skadligt och har tänkt han skulle låta<br />
bli, gör det icke numera. Har haft könsumgänge, med<br />
prostituerade, omkr. 10—15 gånger, första gången vid 19<br />
år. Han exercerade i vanlig tid. Blef inskrifven som vapenför,<br />
men blef militärarbetare på grund af en viss skygghet<br />
som han led af och som observerades af löjtnanten.<br />
Denna skygghet anser expl. bero på onanin, han beskrifver<br />
den ungefär sålunda: »Ja inte var jag värst skygg heller,<br />
utan jag kunde vara <strong>till</strong>sammans med kamraterna, det<br />
var rörelserna, icke riktigt normala rörelser, det är hjärnan<br />
som icke fungerar riktigt, hjärnan var liksom bunden,<br />
när någon observerade mig var jag inte riktigt fri.» Kort<br />
efter denna beskrifning säger expl. spontant: »Det kändes<br />
skönt att bli botad från den sjukdomen som jag fatt genom<br />
onanin.» När var det då? »Det var i söndags eftermiddag;<br />
hjärnan har blifvit fri, kunnat slita sig loss.» Inte har jag<br />
märkt någon förändring på er. »Jo det är säkert, nu är jag<br />
alldeles fri ifrån det -— och, snälla doktorn, skrif ut mig<br />
så snart som möjligt för jag har en moder som mycket längtar<br />
efter mig» (gråter). Expl. bodde, sedan han lämnat<br />
hemmet på hösten 1908, på Frälsningsarmén. Lämnade hemmet<br />
utan särskild anledning, det var mest för att han icke<br />
hade fast arbete. Expl. har »druckit litet ibland», men »inte<br />
öfverdrifvet», inte så att det har kunnat skada honom.<br />
Ofvanstående är i korthet den berättelse expl. lämnat<br />
om sina föregåenden innan han visste att jag hade <strong>till</strong>gång<br />
<strong>till</strong> andra upplysningar än hans. Efteråt har han ändrat<br />
sina uppgifter högst väsentligt. När olikheten mellan nyssnämnda<br />
uppgifter och dem han vid rätten lämnat rörande<br />
arbetsplatserna påpekas, erkänner han att han här har ljugit.<br />
Han »tänkte det var inte så noga», tyckte naturligtvis<br />
det var »bättre att saga 1 V2 år än 6 månader», han<br />
»kunde inte veta att doktorn hade handlingarna». Erkänner<br />
nu också sin afvoghet mot fadern, uttalar sig först<br />
mera förbehållsamt, »ovänskapen var inte så stor men han<br />
tyckte han ville inte bo hemma», men när jag antyder att<br />
felet väl låg hos expl. och superiet, utbrister han irriterad:<br />
»Nej det beror på honom, han har varit djäflig. Utan<br />
att vilja berömma mig är jag en snäll pojke i sjal och<br />
hjärta, jag säger rent ut hvad jag tänker.» Har icke er<br />
far varit snäll då? »Nej!» Berättar: när expl. var 12 år<br />
gammal »kördes han en morgon upp» af fadern då denne<br />
gick i arbete, fastän expl. var liten och behof de hvila;<br />
expl. steg också upp men lade sig sedan påklädd på sängen<br />
och somnade och sof då fadern inemot frukost korn <strong>till</strong>baka;<br />
fadern ryckte då upp honom och pryglade honom, och »det<br />
var ju alldeles obarmhärtigt att slå sitt eget barn bara för<br />
det, så det kan man förstå att han är en djäfvul». Fadern<br />
har varit stygg mot honom många gånger och mot syskonen<br />
också, och ofta har han sparkat och slagit äfven modern<br />
både då han varit full och nykter. Vidare medgifver<br />
expl. att han supit betydligt. Förnekar visserligen att han<br />
började redan i barndomen och att lönnkrögaren bjöd honom<br />
brännvin. Men ni föll ju dödfull omkull en gång vid 12<br />
års ålder ? »Ja en enstaka gång räknar jag inte, en fluga<br />
gör ingen sommar.» Han tycker att »det är inte så farligt»<br />
han supit och att han omöjligt kan hafva något men där af.<br />
Denaturerad sprit har han druckit sedan 1905, blef första<br />
gången bjuden på det och köpte det sedan för prisbillighetens<br />
skull, tycker »naturligtvis» bättre om vanligt brännvin.<br />
Bestrider riktigheten af protokollets uppgift att han<br />
inför rätten sagt sig efter beväringstuden 1907 dagligen<br />
hafva druckit ett kvarter denaturerad sprit. Modern har<br />
ofta bedt honom låta bli att supa; han har sagt sig skola<br />
försöka; ett hälft års tid har han varit goodtemplare. Han<br />
har många gånger anhållits för fylleri, men aldrig uppträdt<br />
bråkigt eller våldsamt. Expl. förnekar likaledes, <strong>till</strong><br />
en början, att han haft någon slags anfall eller delirium.<br />
Påvisad att han inför rätten gifvit detaljerad beskrifning<br />
på anfall säger han att han afsett ett enda anfall som han<br />
hade 11/2 vecka före häktningen; det var på natten innan<br />
han somnat, han »fick en liten dvala». Men ni tyckte ju<br />
ni såg någon som ville öfverfalla er ? »Ja, jag gick upp för<br />
att kasta vatten och då hörde jag något sådant.» Blef ni<br />
förskräckt då? »Nej, jag tyckte bara någon korn.» Men<br />
då blef ni väl rädd ? »Ja, jag blef rädd.» Nu pratar ni ju<br />
fram och <strong>till</strong>baka. (Skrattande) »Ja jag skall saga rent ut,<br />
jag blef rädd, nu har jag sagt det.» Hur var det då ? »Jag<br />
låg och vred mig, ryggade <strong>till</strong> och vaknade, sökte slita mig<br />
från dvalan, det var ett krampanfall, jag vred <strong>till</strong>.» Men
ni var ju oförmögen att röra er eller ropa? »Ja det var<br />
just så, jag tyckte jag kunde inte få fram ljudet, hvilket<br />
jag inte heller kunde.» Men nyss förnekade ni ju alla<br />
anfall? »Ja doktorn menar ,ett djäfligare anfall än det<br />
jag hade.» Jag låter honom läsa protokollet, han protesterar<br />
mot att han kände »ångest» och att han tyckte sig<br />
»se» någon komma. Den där domaren måtte haft svårt att<br />
uppfatta ? Expl. skrattar: »Det är nog doktorns fel mest.»<br />
Mitt! Ni ser väl protokollet? Skjuter undan protokollet:<br />
»Ja jag frågar inte efter det, det får vara som det vill.»<br />
Ja, men skjut inte skulden på mig för det som står i protokollet!<br />
»Jo, doktorn pressar mig så in i helvetes.» Expl.<br />
uttalar vid detta, som vid andra <strong>till</strong>fällen, att det är ett<br />
falskt protokoll jag visar honom och att jag gör det för att<br />
profva hans förstånd, om det är så klart att han förstår<br />
förfalskningen, och det gör han. Denna föreställning vidhåller<br />
expl. dock icke i längden. På tal om de för fängelseläkaren<br />
omtalade anfallen svarar expl. först trefvande men<br />
sedan mera bestämdt, med samma uttryck som i fängelseläkarens<br />
beskrifning; jag observerar att han därvid sneglar<br />
åt dennes utlåtande, som ligger på bordet; jag lägger utlåtandet<br />
bättre <strong>till</strong> rätta för honom och vänder mig åt samma<br />
hall, och nu kommer berättelsen om anfallen nästan ordagrant<br />
som i utlåtandet och med grammatikaliskt uttal som<br />
vid innanläsning; så snart utlåtandet flyttas undan, afstannar<br />
expl:s beskrifning, som sedan inskränker sig <strong>till</strong><br />
besvarandet af mina frågor. Expl. påstår att han aldrig<br />
sagt att »medvetandet var borta», ej heller kant »plågsamt<br />
tryck». Att det speltes på harpa, »tyckte han», men »det<br />
var sä dunkelt», att han såg »dj af lama med svans i ändan»<br />
är sant. Hans beskrifning af denna händelse lyder nu så,<br />
att det hände 1906 i hemmet där han låg i köket; rätt som<br />
han låg korn en dvala; han tyckte där korn tre, fyra sådana<br />
där in; en hund stod vid dörren bredvid soffan och skällde;<br />
de liknande djur med svansar, voro mörka, han minnes inte<br />
annars hur de sago ut; han fäste sig inte vid dem men<br />
gick in och ville inte ligga kvar i köket.<br />
Angående intagningen å Gibraltar påstår han bestämdt<br />
att han endast varit där en gång. Han var där 6 dagar<br />
blott, »så det är ingenting att tala om, den delirium räknar<br />
han för ingenting». »Litet sjuk» var han på kvällen,<br />
poliserna togo honom för fylleri, och så slog han sig i hufvudet<br />
och kastade sig på golfvet. Hvarf or gjorde ni det ? »Det<br />
var väl för jag supit för mycket.» Var ni rädd, ledsen,<br />
ond ? »Jag vet inte hur jag var för då var jag full.» Hade<br />
ni synei då? »Nej det hade jag inte.» Nästa dag var han<br />
fullkomligt bra igen.<br />
Expl. förnekar nu att han någonsin förlorat minnet af<br />
något som <strong>till</strong>dragit sig under det han varit full. Hvad<br />
han i den vägen påstått förut har varit osanning i ändamål<br />
att göra straffet lindrigare.<br />
En eller ett jpar kvällar har han blifvit afvisad från<br />
Frälsningsarmén på grund af fylleri men aldrig ställt <strong>till</strong><br />
brak där.<br />
Om misshandeln berättar expl. ungefär följande; Ifrågavarande<br />
dag hade han legat på Frälsningsarmén som vanligt<br />
och där på morgonen förtärt mjölk och bröd. Sedan<br />
hade han gatt och salt <strong>till</strong> kl. 1, därunder druckit kaffe.<br />
9—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
65<br />
Drack sedan 4 flaskor öl och en ölbutelj innehållande hälften<br />
denaturerad sprit, hälften vatten. Så mycket hade han<br />
ofta druckit förut, blef ju alltid full däraf men inte värre<br />
än att han kunde klara sig. Några dagar förut hade han<br />
varit i ordväxling med fadern, som förebrått honom att han<br />
inte arbetade; detta »hängde i honom» sedan, och han gick<br />
nu hem i bestämd afsikt att hämnas på fadern (minnes<br />
mycket väl att han vid domstolen förnekat detta men säger<br />
sig då hafva ljugit för att få mildare straff). Han korn<br />
hem vid halffemtiden. Fadern låg på soffan. Expl. gick<br />
fram <strong>till</strong> honom och frågade om han korn ihåg att han<br />
ryckte upp expl. ur bädden när denne var 12. år. Fadern<br />
svarade just ingenting. Expl. »gaf sig genast på honom»<br />
och började slå. Moderns uppgift om ordväxlingen mellan<br />
honom och fadern är oriktig; hon »måtte ha menat» händelsen<br />
några dagar förut. Fadern sprang upp, de ramlade omkull<br />
på golfvet; under tumultet slog han fadern med kaffekvarnen<br />
som stod på soffan. Han korn slutligen under,<br />
fadern men lyckades komma upp och gick ut. Därmed<br />
hade säkerligen slagsmålet varit slut, om icke fadern efter<br />
en stund kommit ut och gatt mot staden; modern korn efter<br />
och ropade <strong>till</strong> expl.: »Nu går han efter polis.» Detta<br />
uppväckte ånyo expl:s vrede han skyndade efter fadern,<br />
hann upp honom, slog omkull honom och sparkade honom,<br />
men »bara lindrigt», ville visst icke slå ihjäl honom, tänkte<br />
bara »ge honom litet grand». Så kommo vittnena <strong>till</strong> och<br />
hjälpte upp fadern och ville fora bort honom. Expl. sprang<br />
ännu en gång fram och slog omkull fadern, men tyckte nu<br />
att »gubben fatt nog». Fadern gick nu efter polis. Expl.<br />
dröjde en stund, begaf sig sedan mot staden men möttes af<br />
polis och häktades. Expl. förnekar först att vittnena höllo<br />
honom, att han gjorde vildt motstånd o. s. v., men medgifver<br />
dock efter en stund såväl detta som ock att han drog<br />
upp rakknifven (han sålde äfven rakknifvar) under yttrandet:<br />
»Tror ni inte jag har knif — vi ska dö <strong>till</strong>sammans.»<br />
Detta var emellertid bara »en utslungning», som han icke<br />
menade något med. Han vidhåller att man efter en stund<br />
släppte honom och att han ensam gick från platsen, i afsikt<br />
att gå <strong>till</strong> Frälsningsarmén, och häktades »en 10 minuters<br />
väg därifrån». Var det rätt att bara er åt på det<br />
sättet ? »Ja, hvad i helvete, man skall väl inte vara djäflig<br />
mol sina barn.» Emellertid förklarar expl. sig icke hysa<br />
något agg <strong>till</strong> fadern nu; »jag skall förlåta honom, jag<br />
bryr mig inte om honom — och han får förlåta mig också<br />
för jag slog honom, så att han och jag äro lika goda vänner<br />
för det».<br />
Vid ett. föregående <strong>till</strong>fälle, under 19Ö7, säger sig expl.<br />
hafva slagit <strong>till</strong> fadern. De gingo då i arbete <strong>till</strong>sammans,<br />
fadern började »småskälla», och då slog expl. <strong>till</strong> honom,<br />
»ett lindrigt slag i ansiktet», och »det blef inte mer med<br />
det»; då var expl. nykter.<br />
Den 30 /ii. Expl. har under den gångna månaden<br />
arbetat bättre, i synnerhet sedan han sista veckorna deltagit<br />
i utomhusarbete. Efter inkomsten från arbetet brukar<br />
han mest lägga sig på en soffa, deltager sällan eller aldrig<br />
i de öfriga patienternas sällskapsspel eller samtal. Är fortfarande<br />
tämligen snaskig, trög att få <strong>till</strong> tvättfatet. Manar<br />
betjäningen på honom svarar han ofta snäsigt.
66<br />
Efter ankomsten af journalutdrag från Gibraltar bragtes<br />
expl:t vistelse där åter på tal. Expl. berättade att han<br />
på dagen förtärt ett par flaskor öl och 1 i/a kvarter brännvin.<br />
Denatureradt ? »Nej riktigt» Är ni säker på det ? »Javisst.»<br />
Han gick och raglade på gatan, anhölls och fördes<br />
<strong>till</strong> poliskontoret, gjorde icke motstånd. Med samma som<br />
han skulle afvisiteras, ramlade han i golfvet. Hade ni<br />
kramp då ? »Nej jag ramlade som en drucken person.» Minns<br />
ni allt som passerade omkring er? »Ja, de togo mig i en<br />
droska och körde först <strong>till</strong> Sahlgrenska, men där var inte<br />
plats, och så <strong>till</strong> Gibraltar.» Men ni slog er ju i hufvudet<br />
och kastade er på golfvet? »Nej det gjorde jag inte.» Det<br />
har ni berättat för mig förut. »Nej visst inte.» Tog polisen<br />
er endast för fyllan? »Ja.» Tänk nu efter! »Ja det var<br />
inget annat.» Hade ni inte snattat en ölbutelj ? »Jo, det<br />
hade jag.» Hade ni glömt det nyss? »Nej, men jag tänkte<br />
inte doktorn hade reda på dem det var också sanning<br />
att jag slog mig i hufvudet och kastade mig i golfvet<br />
hos polisen.» Det förnekade ni ju nyss.» »Ja men doktorn<br />
hav väl reda på det med.» Ja därför att ni själf förut<br />
sagt det. »Nej det har jag inte, men det står väl där»(pekar<br />
på papperet). »Det var så att jag hade småskällt på poliserna,<br />
och så slog de <strong>till</strong> mig när vi korn in, och så slängde<br />
jag mig på golfvet.» Var ni tyst på Gibraltar ? »Ja.»<br />
Nej ni hojtade och skrek. »Ja jag gjorde det.» Hvarför<br />
det då? »Ja jag vet inte.»<br />
När underrättelsen från regementet upplästes för honom,<br />
tog han genast fasta på ordet »svag fattningsförmåga»,<br />
förklarade att detta var fullkomligt fel, han var<br />
skygg för kamraterna och därför ville han bli militärarbetare<br />
och så låtsade han som om han hade svårt att fatta,<br />
och det lyckades han också inbilla dem.<br />
Expl. framställer alltemellanåt sin begäran att bli<br />
utskrifven; han »har ju visat att han kan arbeta och har<br />
sitt förstånd». Han säger sig ämna blifva absolutist, söka<br />
ordentligt arbete, flytta hem <strong>till</strong> föräldrarna o. s. v.<br />
Tillfrågad om han icke önskade skrifva hem bejakade<br />
han detta och skref den 2 7" följande bref:<br />
Älsskade föräldrar och bröder<br />
»Wecksjö den 22/11 09.<br />
jag tär nu skrifva några rader <strong>till</strong> eder och tala om hur<br />
jar mar jag mår bra ock önskar er detsamma ock så får jag<br />
låta eder veta var jag är jag är på Wecksjö hospital jag<br />
har varit här i nära två månader jag är kommen hit för<br />
undersökning af min sinnesbeskaffenhet men jag hoppas<br />
att jag snart blir utskrifven härifrån för jag är frisk<br />
så när jag kommer hem så skall jag inte supa mer' ock<br />
skaffa mig arbete och hälpa eder och så får väl pappa vara<br />
snäll å förlåta mig för jag slogen jag skall aldrig röra dig<br />
mer, så blir det bra igen,<br />
nu får jag sluta för denna gång mod många kara helsniiigar<br />
från mig <strong>till</strong> eder allesammans<br />
eder <strong>till</strong>gifne son David<br />
min adress är namnet å så Wecksjö Hospitals annex Wecksjö<br />
skrif snart.»<br />
Af ofvanstående framgår, att expl. vid undersökningen<br />
i fängelset, och här företett ett påtagligt psykiskt defekt<strong>till</strong>stånd,<br />
utmärkt hufvudsakligen af allmän moralisk aftrubbning<br />
med lågsint egoism och ringa plikt- och skamkänsla,<br />
af brist på intressen, af lojhet, enstörighet, bristande<br />
arbetshåg och snygghetssinne.<br />
Detta <strong>till</strong>stånd är otvifvelaktigt delvis beroende på<br />
kronisk alkoholism, som dock torde vara att betrakta som<br />
komplikation <strong>till</strong> ett djupare lidande, antingen en konstitutionell<br />
undermålighet (imbecillitet) eller en börjande progressiv<br />
sinnessjukdom (dementia prsecox).<br />
Af själf va undersökningsresultatet kan icke med säkerhet<br />
afgöras hvilketdera här föreligger. Dock må anmärkas<br />
att expl:s ordnade, logiskt betingade handlingssätt,<br />
frånvaron af impulsivitet, katatona symptom och hallucinationer<br />
tala emot sannolikheten af en dementia prsecox.<br />
Bästa hållpunkten för ofvannämnda afgörande skulle<br />
ligga i en noggrann kännedom om expl:s tidigare sinaesbeskaffenhet,<br />
men de föreliggande anamnestiska upplysningarna<br />
äro ofullständiga, delvis motsägande och på det hela<br />
taget foga <strong>till</strong>förlitliga. Dock synes af dem framgå att någon<br />
påtaglig, <strong>till</strong> tidpunkten något så när bestämbar, förändring<br />
i karaktär ech uppträdande (i detta fall det säkraste<br />
tecken på en dementia prascox) icke inträffat. Däremot<br />
tyda åtskilliga uppgifter på att expl :s abnormitet<br />
i väsentligen samma form går <strong>till</strong>baka <strong>till</strong> hans barndom<br />
och följt honom allt framgent, så t. ex. att han som barn<br />
helst gick för sig själf, att han vid 5 års ålder (visserligen<br />
blott hans egen uppgift) stal pengar ur en rockficka, att<br />
han hade svart att lära i skolan, att han under uppväxten<br />
varit tyst och sluten och <strong>till</strong> skillnad från sina syskon,<br />
uppfört sig illa, att han redan som barn började supa och<br />
vid unga år blifvit poliskund och förfallit <strong>till</strong> att förtära<br />
denaturerad sprit, att han bedrifvit onani, att han anda<br />
från det han korn ut i arbete ofta växlat platser och slutligen<br />
nedsjunkit <strong>till</strong> kramförsäljare, att han vid fullgörandet<br />
af värnplikten på grund af »svag fattningsförmåga»<br />
icke kunde göra vanlig trupptjänst, att han å Gibraltar<br />
syntes »öfver hufvud tämligen undermålig i psykiskt hänseende».<br />
Jag anser därför sannolikast att expl. är imbecill, och<br />
att ingen sinnessjukdom i egentlig mening föreligger.<br />
Expl:s psykiska defekter anser jag emellertid ej vara<br />
så höggradiga att de kunna inrubriceras under strafflagens<br />
5 kap. 5 §; väl kunna de däremot betecknas som lindrigare<br />
psykisk abnormitet, sådan som i samma kapitels<br />
6 § afses. På en analys af de af expl. omtalade »anfallen»<br />
skall jag icke inlåta mig, enär med ledning af hans<br />
vaga och ytterligt o<strong>till</strong>förlitliga beskrifningar endast mycket<br />
osäkra antaganden kunna göras; att hans fall <strong>till</strong> golfvet<br />
vid 12 års ålder äfvensom det <strong>till</strong>stånd som föranledde<br />
hans intagning å Gibraltar äro att hänföra <strong>till</strong> vanliga<br />
rus synes mig osannolikt; af ven i dessa bada fall äro emellertid<br />
upplysningarna för ofullständiga att <strong>till</strong>åta ett närmare<br />
bedömande af <strong>till</strong>ståndet.<br />
Emellertid leda dessa »anfall» och egendomliga symptom<br />
under rus tanken på möjligheten af att vid åtalade
misshandelns föröfvande abnorm alkoholreaktion, s. k. patologiskt<br />
rus, kan hafva förelegat. Hans furibunda uppträdande<br />
och minnesdefekterna kunde tyda därpå, men de<br />
senare äro af honom själf sedermera bestämdt förnekade<br />
och ett raseri af sådan art kan också uppstå under vanligt<br />
rus; andra symptom på patologiskt rus föreligga icke, såvidt<br />
upplyst blifvit.<br />
Med stod af ofvanstående får jag sålunda på heder<br />
och samvete afgifva det utlåtande,<br />
att <strong>till</strong>räckliga skal saknas för antagandet att expl.<br />
67<br />
vid åtalade gärningens begående varit beröfvad förståndets<br />
bruk, men<br />
att han, sannolikt <strong>till</strong> följd af bristande psykisk utveckling<br />
i förening med kroniskt alkoholmissbruk därvid<br />
befunnit sig i sådant <strong>till</strong>stånd som i strafflagens 5 kap.<br />
6 § af ses.<br />
Växjö hospitals kriminalafdelning den 30 november<br />
1909.<br />
Einar Lauritzen.<br />
Asylläkare.
68<br />
Bihang 3.<br />
Öfverinspektörens för sinnessjukvården i riket berättelse öfver sin<br />
verksamhet under år 1909.<br />
Jämlikt nådiga stadgan ang. sinnessjuka den 14 juni<br />
1901 får jag härmed ,afgifva berättelse öfver min verksamhet<br />
under år 1909 som öfverinspektör för sinnessjukvården<br />
i riket, hvilken befattning jag under ifrågavarande<br />
år uppehållit dels från årets början <strong>till</strong> och med den 21<br />
februari under framlidne medicinalrådet G. Schuldheis'<br />
sjukdom, dels efter erhållet förordnande för 5 år från<br />
och med den 1 april.<br />
Följande anstalter och inrättningar hafva af mig under<br />
året inspekterats på här nedan nämnda tider:<br />
I. Offentliga anstalter för sinnessjuka.<br />
Malmö asyl 6 februari,<br />
Kristinehamns hospital 11—13 februari,<br />
Stockholms hospital 30 maj,<br />
Göteborgs hospital 5—6 juni,<br />
Vänersborgs hospital och asyl 8—9 juni,<br />
Vadstena hospital och asyl 25—26 juni,<br />
Växjö hospital och kriminalasyl 29 juni—2 juli,<br />
Korsbergakolonien 3—5 juli,<br />
Nyköpings hospital 9 juli,<br />
Visby, hospital 7 november,<br />
Piteå hospital och asyl 29 november—1 december,<br />
Härnösands hospital 5—6 december,<br />
Lunds hospital 15 och 17 december,<br />
Lunds asyl 20 december,<br />
Stockholms hospital 27 december,<br />
Uppsala hospital och asyl 29—30 december.<br />
II. Enskilda, med K. M:ts <strong>till</strong>stånd upprättade, anstalter<br />
för sinnessjuka.<br />
Sigtuna sjukhem 26 maj,<br />
Katrinelund vid Malmö 16 december,<br />
Holmehus vid Malmö 16 december,<br />
Solliden vid Åkarp 16 december,<br />
Karlshäll 28 december,<br />
Peterska hemmet 31 december.<br />
III. Med K. M:ts <strong>till</strong>stånd upprättade anstalter för obildbara<br />
sinnesslöa.<br />
Berättelse häröfver har jag lämnat i min <strong>till</strong> K.<br />
Medicinalstyrelsen ingifna »Bedogörelse för de med<br />
statsmedel understödda sinnesslöanstalterna i riket<br />
åren 1907—1909».<br />
IV. Sinnessjukafdelningar vid lasarett och därmed jämförliga<br />
anstalter.<br />
Vadstena länslasarett 26 juni,<br />
Karlshamns länslasarett 28 juni,<br />
Nyköpings länslasarett 10 juli,<br />
Katarina upptagningsanstalt 18 oktober,<br />
Östersunds länslasarett .8 december.<br />
V. Försörjningsinrättningar och fattiggårdar.<br />
Sinnessjukafdelningen vid Gibraltar i Göteborg 4<br />
juni,<br />
Nyköpings fattiggård 10 juli,<br />
Sinnessjukafdelningen vid Stockholms försörjningsinrättning<br />
23 augusti,<br />
Östersunds fattiggård 8 december,<br />
Sinnessjukafdelningen vid Helsingborgs försörjningsinrättning<br />
19 december.<br />
Inspektionsförrättningarna hafva ägt rum i öfverensstämmelse<br />
med på förhand uppgjorda af K. Medicinalstyrelsen<br />
fastställda resplaner.<br />
I fråga om de offentliga anstalterna för sinnessjuka är<br />
följande att anföra:<br />
Fullständig inspektion har ägt rum endast en gång å<br />
hvarje anstalt. Därjämte har Stockholms hospital besökts<br />
en gång med anledning af från därstädes intagen patient<br />
insänd klagoskrift.<br />
Flera af anstalterna hafva erhållit ett ökadt antal<br />
öfvervakningsplatser, i det Göteborgs och Stockholms hospital<br />
samt Lunds asyl erhållit nya öfvervakningsafdelningar<br />
och vid Lunds hospital förutvarande öfvervakningsafdelningar<br />
blifvit utvidgade.<br />
Göteborgs hospital har erhållit sina nya lokaler för<br />
öfvervakning inom Göteborgs stads under året i bruk tagna<br />
upptagningsanstalt, hvilkens största paviljong är anordnad<br />
för öfvervakning af oroliga och halforoliga kvinnliga<br />
patienter. Därmed har Göteborgs hospital, som länge lidit<br />
af brist på <strong>till</strong>räckligt antal öfvervakningsplatser, i detta<br />
hänseende blifvit väl försedt, i det här numera finnas 3<br />
öfverv^kningsafdelningar för hvardera könet, nämligen å<br />
manssidan: en för lugna å 9 platser i hufvudbyggnaden
(afd. III) och två för oroliga resp. halforoliga å hvardera<br />
15 platser inom den omändrade s. k. cellpaviljongen (la och<br />
le), samt för kvinnor: i hufvudbyggnaden (afd. III) en<br />
för lugna med ursprungligen 9 platser, men under året utvidgad<br />
med ännu ett rum med 6 platser, anyändt för kroppsligt<br />
sjuka, och i stadens ofvannämnda paviljong två, som<br />
nämnts," för oroliga resp. halforoliga med hvardera 20 platser.<br />
Hela antalet öfvervakningsplatser uppgår sålunda här<br />
numera <strong>till</strong> 39 å manssidan och 55 å kvinnosidan, motsvarande<br />
resp. 24 o/o och 38 °/o af hela antalet platser (å manssidan<br />
162 ocli å kvinnosidan 143).<br />
Å Stockholms hospitals kvinnosida har stora sofsalen<br />
å afd. II, öfre botten, rymmande 8 platser, apterats <strong>till</strong><br />
vaksal för lugna, hvarigenom antalet öfvervakningsafdelningar<br />
å denna könssida, dar behofvet af platser å dylik<br />
visat sig betydligt större än å manssidan, ökats <strong>till</strong> Ö<br />
med ett sammanlagdt platsantal af 37. Den <strong>till</strong>förene för<br />
lugna afsedda öfvervakningsafdelningen användes numera<br />
för halforoliga.<br />
Beträffande Lunds asyl, som förut å hvardera könssidan<br />
endast haft en öfvervakningsafdelning, omfattande<br />
de två 1 tr. upp belägna sofsalarna å afd. B II med <strong>till</strong>sammans<br />
23 platser, hafva å kvinnosidan äfven motsvarande<br />
(salar inom afd. B I anordnats <strong>till</strong> öfvervakningsafdelning.<br />
Å Lunds hospital har genom länspaviljongernas <strong>till</strong>byggnad<br />
och omändring å bådadera könssidorna platsantalet<br />
å öfvervakningsafdelningarna för lugna ökats från<br />
10 <strong>till</strong> 15 (däraf 1 dock beräknas som reservplats). Å denna<br />
anstalt finnes stort behof af nya lokaler äfven för öfvervakningsafdelningar<br />
för oroliga, då de lokaler, som för<br />
närvarande användas härför, både äro alltför trånga och<br />
från flera andra synpunkter mindre tjänliga för ändamålet.<br />
Vid mina inspektioner af sjukvården å Nyköpings och<br />
Piteå hospital framhöllo resp. öfverläkare behofvet af nya<br />
öfveivakningsplatser vid dessa anstalter, hvilket behof jag<br />
ock i mina berättelser öfver nämnda inspektioner på grund<br />
af hvad jag vid dessa inhämtat ang. antalet sängliggande<br />
in. m. kunnat konstatera.<br />
Å ett par anstalter, nämligen Uppsala hospital samt<br />
Vänersborgs hospital och asyl, hafva under året nya platser<br />
med enbart nattlig öfvervakning <strong>till</strong>kommit, i det sådan<br />
anordnats vid den förra anstalten å manssidan i en<br />
sal med 8 sängar å afd. XVI, öfre botten, och vid den senare<br />
anstalten på hvardera könssidan uti tvenne salar med<br />
12 sängar hvardera (3 B och 3 C resp. 8 B och 8 C).<br />
I fråga om förändringar inom sjukvårdslokaler är för<br />
öfrigt följande att anteckna. Å Uppsala hospital har afd.<br />
VI (den s. k. celJpaviljongen), hvars platsantal uppgick<br />
<strong>till</strong> 33, blifvit utrymd i och för ombyggnad. På grund<br />
häraf har för vard af en del hospitalet <strong>till</strong>höriga kvinnliga<br />
patienter provisoriskt tagits i bruk vindsutrymmet öfver<br />
afd. B II å asylens .kvinnosida, där permanent öfvervakning<br />
för 18 patienter anordnats; därjämte hafva äfven<br />
de vanliga asylafdelningarna på kvinnosidan hållits något<br />
öfverbelagda för beredande af plats åt några hospitalet<br />
<strong>till</strong>höriga kvinnliga patienter. Af sådana vårdades<br />
vid min inspektion sammanlagdt 25 å asylen. Den vanliga<br />
beläggningssiffran å hospitalets kvinnosida (162) har<br />
dock icke kunnat fullt upprätthållas.<br />
Vid Växjö lcriminalasyl, som förut haft endast 2 promenadgårdar<br />
— af hvilka den ena, försedd med högt plank,<br />
var it gemensam för de för de svårare patienterna afsedda<br />
afdelningarna III, IV och V, den andra, omgärdad endast<br />
med lägre spjälstaket, för afdelningarna I, II och VI — har<br />
hvardera af dessa uppdelats i tvenne, hvarigenom vunnits<br />
den stora fördelen att äfven under vistelse ute kunna i<br />
större utsträckning skilja de olika afdelningarnas patienter<br />
åt. Den förutvarande ordningen med gemensam promenadgård<br />
för afdelningarna II och VI, <strong>till</strong> hvilken anstaltens<br />
alla utarbetare hora, samt afdelning I, hvilken såsom<br />
varande en öfvervakningsafdelning hyser åtskilliga rymningslystna<br />
och intrigerande patienter, hade varit <strong>till</strong> stor<br />
olägenhet, då för förfärdigandet af dyrkar, vapen m. m.<br />
lämpligt material härigenom lätt kunde <strong>till</strong>föras dessa senare.<br />
Då det visat sig olämpligt att kring dessas promenadgård<br />
endast hafva ett lågt spjälstaket, som det är relativt<br />
lätt att komma öfver, har sådant bibehållits endast kring<br />
den för afdelningarna II och VI afsedda promenadgården,<br />
medan den för afdelning I erhållit plank af 3,6 meters höjd,<br />
som — <strong>till</strong> yttermera förhindrande af rymning — i hela<br />
sin längd försetts med en ryttare af trä, bestående af en<br />
kortare, mindre sluttande skänkel på insidan och en längre,<br />
starkare sluttande skänkel på utsidan, bada i hela sin utsträckning<br />
plåtbeslagna, hvarigenom en öfre kant, lämplig<br />
att fatta tag i, helt och hållet undvikits.<br />
Mellan min under föregående och under här ifrågavarande<br />
år förrättade inspektion af sjukvården å denna anstalt<br />
hade verkställts de redan vid tidpunkten för den förra<br />
beviljade, men då ännu knappast påbörjade förstärkningsarbetena.<br />
Dessa hafva hufvudsakligast bestått däri, att<br />
uti alla sofrum, hvilka ej hafva ständig öfvervakning,<br />
tapplåsen i fönsterna blifvit försedda med säker mekanism,<br />
så att de icke med dyrkar e. d. kunna öppnas, att alla<br />
ytterdörrar, alla utgångsdörrar från afdelningarna<br />
(utom betr. afd. II och VI, där de lugnaste patienterna<br />
vistas) och alla <strong>till</strong> afd. V hörande dörrar blifvit förstärkta<br />
med järnplåt (som dock är öfvermåläd, så att den ej är direkt<br />
synlig), samt att 7 enkelrum å sistnämnda afdelning<br />
blifvit cementerade, hvarjämte i de 5 af dessa rum grofva<br />
järngaller blifvit anbringade mellan ytter- och innanfönstret,<br />
hvilket senare fatt järnramar och tjockt glas,<br />
medan i de 2 återstående, hvilkas dörrar för öfrigt i sin<br />
helhet blifvit plåtbeslagna, fönstret blifvit delvis uppmuradt,<br />
så att förändring <strong>till</strong> s. k. stormcell alltså skett.<br />
Den sålunda verkställda förstärkningen i byggnadens konstruktion<br />
har visat en påtagligt gynnsam verkan å patienterna,<br />
i det öfverfall och svårare hotelser sedan mera<br />
sällan förekommit. I öfrigt hafva förstärkningsarbetena<br />
äfven haft den fördelen med sig, att det blifvit möjligt<br />
att mera individualisera behandlingen och gifva de mera<br />
pålitliga patienterna större frihet än hvad som förut kunnat<br />
ske på grund af den jäsning och det missnöje detta bland<br />
åtskilliga andra patienter skulle medfört, medan insikten<br />
om att läkaren numera äger för disciplinens upprätthål-<br />
69
70<br />
lande nödiga resurser visat sig verka dämpande på förefintliga<br />
tendenser <strong>till</strong> komplotter och myteri.<br />
Då det, enligt hvad jag sålunda vid min inspektion<br />
inhämtade, icke längre syntes vara något hinder för fullföljande<br />
af den plan, som Kungl. Medicinalstyrelsen i sin<br />
skrifvelse den 31 maj 1901, hvari anslag <strong>till</strong> kriminalasylens<br />
uppförande begärdes, framlagt för dennas verksamhet<br />
— enligt hvilken plan <strong>till</strong> vanliga hospitals- och asylafdelningar<br />
skulle öfverflyttas sådana fall, som där kunna<br />
vårdas — och då en evakuering af anstalten med hänsyn<br />
<strong>till</strong> det alltjämt ökade antalet exspektanter, vid min inspektion<br />
uppgående <strong>till</strong> 18, hvaraf alla utom 3 förvarade<br />
å fängelse, var välbehöflig, framlade jag i min inspektionsberättelse<br />
förslag om öfverflyttande <strong>till</strong> Vänersborgs hospital<br />
och asyl af 10 patienter, däraf flertalet lugna och<br />
arbetsföra och ingen <strong>till</strong>hörande de rymningslystnas eller<br />
intrigerandes kategori. Detta förslag bifölls ock af Kungl.<br />
. Medicinalstyrelsen. Med Kungl. Medicinalstyrelsens medgifvande<br />
hafva vidare från kriminalasylen 2 patienter öfverflyttats<br />
<strong>till</strong> Växjö hospital för att inackorderas hos<br />
en gift skötare, som från den 31 januari i inackordering<br />
mottagit 3 manliga patienter, samtliga kriminalpatienter.<br />
Förutom dessa 3 hafva icke några nya familjevårdsplatser<br />
hos betjäning under året <strong>till</strong>kommit. Dessa platser,<br />
hvilkas antal numera uppgår <strong>till</strong> sammanlagdt 51, hafva<br />
alla varit besatta.<br />
Under året hafva 4 nya kolonivillor <strong>till</strong>kommit, nämligen<br />
vid Göteborgs hospital i och med öppnandet af Göteborgs<br />
stads upptagningsanstalt en för män med 20 platser<br />
och en för kvinnor med 14 platser samt vid Vänersborgs<br />
hospital och asyl i och med öppnandet af Älfsborgs lans<br />
upptagningsanstalt likaledes en för män och en för kvinnor,<br />
hvardera med 29 platser. Vänersborgs sinnessjukanstalt<br />
har sålunda numera sammanlagdt 3 kolonivillor, däraf 2<br />
för män med <strong>till</strong>sammantagna 58 platser.<br />
Vid mina inspektioner voro dessa kolonivillor ännu<br />
blott delvis belagda; sålunda var deras beläggningssiffra<br />
vid Göteborgs hospital resp. 10 och 5 och vid Vänersborgs<br />
hospital och asyl 15 (å kvinnosidans) och44(ån an-idans två<br />
til Isammantagna).<br />
Kolonivillorna vid Kristinehamns hospital hade vid<br />
mitt besök därstädes (i februari) ännu icke blifvit tagna i<br />
bruk å någondera könssidan, men skulle den å manssidan,<br />
hvilken könssida då var fullbelagd på 32 platser när, i<br />
dagarna öppnas.<br />
Hvad åter de äldre kolonivillorna beträffar, har den<br />
vid Piteå hospital varit i det allra närmaste fullbelagd,<br />
och funnos å den vid Växjö hospital vid min inspektion endast<br />
ett mindre antal platser obesatta. Beläggningen af<br />
den senare underlättas i någon mån därigenom att den användes<br />
som genomgångsstation för från andra anstalter <strong>till</strong><br />
Växjö hospital öfverflyttade, för familjevård lämpade fall.<br />
Hufvudsakligast genom dylika öfverflyttningar hade<br />
Växjö hospitals familjevårdskoloni i Korsberga afsevärdt<br />
ökats under året. Af de 105 patienter, som vid min inspektion<br />
af kolonien där vårdades, hade 57, däraf 27 män<br />
och 30 kvinnor, ursprungligen <strong>till</strong>hört Växjö hospital, medan<br />
från andra anstalter öfverflyttats <strong>till</strong>sammantagna<br />
48, däraf 11 män och 11 kvinnor från Uppsala hospital och<br />
asyl, 12 män från Lunds hospital och asyl, 6 män från<br />
Nyköpings hospital, 3 män från Vadstena hospital och asyl<br />
samt 2 män och 3 kvinnor från Stockholms hospital. Vid<br />
detta <strong>till</strong>fälle h&de emellertid ännu icke <strong>till</strong> kolonien utflyttats<br />
5 af de 10 män, som tidigare på året från Uppsala<br />
asyl öfverflyttats från Växjö hospital, hvarjämte må<br />
nämnas att efter nämnda tidpunkt öfverflyttandet hit från<br />
Vänersborgs hospital och asyl af 5 för familjevård lämpliga<br />
män under året blef beslutad.<br />
Vid min inspektion af Korsberga besökte jag alla <strong>till</strong><br />
kolonien hörande hem, och gjorde de i allmänhet ett mycket<br />
godt intryck beträffande ordning och renlighet. Å<br />
flera ställen hade man sedan mitt förra besök verkställt<br />
reparationer å byggnaderna, delvis i förening med utvidgningar.<br />
Beträffande grunderna för patienternas intagning <strong>till</strong>lämpas<br />
numera vid flera anstalter den principen, att akut<br />
insjuknade städse erhålla företräde framför andra anmälda,<br />
på grund hvaraf ett stort antal af de vid mina inspektioner<br />
nyintagna kunnat mottagas redan inom! 1 månad<br />
efter ansökningens ingifvande, så i fråga om Stockholms och<br />
Piteå hospital i c:a 2/3 af fallen, beträffande Göteborgs,<br />
Kristinehamns och Vadstena hospital i c:a 1/2 af fallen samt<br />
i fråga om Vänersborgs hospital betr. fullt i/a af de nyintagna<br />
kvinnorna och betydligt mer än 1/3 a ^ de nyintagna<br />
männen. Uppenbart är ju, att ett sådant förfaringssätt,<br />
som ock har stod i gällande stadga angående sinnessjuka<br />
(§ 27 a jämförd med § 33) måste få <strong>till</strong> resultat, a,tt<br />
omsättningen ökas och anstalterna bli <strong>till</strong> mera gagn än<br />
då intagningen sker uteslutande efter ansökningarnas ålder.<br />
Så länge icke statens anstalter hafva platser för alla sinnessjuka,<br />
som äro i behof af hospitalsvård, synes det mig<br />
också vara mest ändamålsenligt, att vard i första hand<br />
beredes åt de akuta fallen, i hvilka det under gynnsamma<br />
förhållanden kan finnas hopp om <strong>till</strong>frisknande.<br />
Vid min granskning af intagningshandlingarna har<br />
jag icke haft någon annan anmärkning att göra, än att<br />
vid några anstalter beträffande ett par A-bilagor attesten<br />
visserligen varit daterad mindre än 1 månad före ansökningens<br />
inkomst <strong>till</strong> direktionen, men att senaste läkarundersökning<br />
dock ägt rum mer än 1 taånad före tidpunkten<br />
härför. I alla dessa fall förelåg emellertid stort behof af<br />
hospitalsvård.<br />
Liksom i min förra årsberättelse kan jag äfven här<br />
anföra ett synnerligen belysande exempel på olämpligheten<br />
af nu gällande bestämmelse, att bil. A erfordras för intagning<br />
af <strong>till</strong> kategorien o<strong>till</strong>räkneligförklarade hörande<br />
kriminalpatienter. En å Göteborgs hospital den 26 maj intagen<br />
patient (Olof August Kristiansson) hade i ett den 9<br />
december 1908 af Kungl. Medicinalstyrelsen afgifvet utlåtande<br />
förklarats o<strong>till</strong>räknelig för dråp å eget barn, begånget<br />
den 2 november s. å. i ett depressivt <strong>till</strong>stånd. Det<br />
läkarbetyg, som låg <strong>till</strong> grund för detta utlåtande, var<br />
utfärdadt af vederbörande provinsialläkare, hvilken samma<br />
dag dråpet begåtts undersökt patienten i fråga. När an-
sökan om hospitalsvård för Kristiansson därpå den 30 december<br />
1908 ingafs <strong>till</strong> direktionen för Göteborgs hospital,<br />
fanns uti de denna åtföljande handlingarna intet annat läkarbetyg<br />
än det nämnda. Vid beviljandet af exspektansplats<br />
å samma hospital föreskref Kungl. Medicinalstyrelsen att<br />
ny bil. A äkulle infordras, då det ofvannämnda läkarbetyget<br />
var utfärdadt mer än en månad före ansökningens<br />
ingifvande. Läkaren å Uddevalla kronohäkte, där; Kristiansson<br />
i afvaktan på plats å hospital förvarades, synes emellertid<br />
nu ej hafva ansett sig kunna utfärda någon ny<br />
A-bilaga, då patienten redan befann sig i konvalescentstadium,<br />
ty i stället för sådan insändes endast en ny afskrift<br />
af det läkarbetyg af den 2 november 1908,<br />
som, intaget i rannsakningsprotokollet, redan var bifogadt<br />
intagningshandlingarna. Intagningen torde sålunda i detta<br />
fall från ren formell synpunkt strängt taget icke hafva<br />
varit i öfverensstämmelse med hvad som beträffande dylikt<br />
fall föreskrifves i § 30 af gällande stadga angående<br />
sinnessjuka. Då emellertid enligt mitt förmenande en fortsatt<br />
anstaltsvistelse här var i hög grad indicerad, enär det<br />
blifvit upplyst, att sjukdomen haft periodiskt förlopp med<br />
försämring på höstarna — inspektionen i fråga ägde rum i<br />
juni —, gjorde jag dock icke någon anmärkning öfver<br />
Kristianssons intagning. Skulle öfverläkaren hafva underkänt<br />
intagningshandlingarna i dess definitiva skick,<br />
hade ju också följden häraf blifvit en omedelbar frigifning<br />
från fängelset, hvarigenom Kungl. Medicinalstyrelsen sålunda<br />
blifvit beröfvad hvarje befogenhet att bestämma<br />
öfver tidpunkten för återbördandet åt samhället af en<br />
person, som den nyligen förklarat o<strong>till</strong>räknelig för ett<br />
groft brott. •<br />
Å Kristinehamns hospital har en i Norge för mord <strong>till</strong><br />
lifstids straffarbete dömd men sedermera på grund af sinnessjukdom<br />
benådad svensk medborgare (Lars Eriksson),<br />
hvilken i flera år vårdats å Trondhjems kriminalasyl, jämlikt<br />
nådig resolution intagits utan vanliga ansökningshandlingar,<br />
endast med stod af den öfver honom vid nämnda asyl<br />
förda sjukjournalen.<br />
Bland de vid mina inspektioner nyintagna funnos ett<br />
par, som blifvit lagförda, trots det deras sinnessjukdom<br />
varit notorisk. Sålunda hade en af de å Växjö kriminalasyl<br />
intagna (Aman Jon Jonsson) ett par år tidigare utskrifvits<br />
från Uppsala hospital utan att vara <strong>till</strong>frisknad, hvarefter<br />
han, skyende människor, tagit sin bostad uti en afsides<br />
i skogeh belägen koja; efter att hafva föröfvat inbrott i<br />
en matbod och därvid <strong>till</strong>gripit något mjöl och bröd blir<br />
denne person härför häktad och lagförd (!). Vidare hade en<br />
å Uppsala hospital intagen man (Mats Anders Persson) haft<br />
exspektantplats vid anstalten öfver 1 år, då han häktades<br />
för tidelag med kokalf, hvarefter — sedan han efter utlåtande<br />
af Kungl. Medicinalstyrelsen blifvit förklarad<br />
straffri härför — ny ansökan för honom ingafs, nu af<br />
Kungl. Maj:ts Befallningshafvande. Äfven bland befintliga<br />
exspektanter funnos ett par (C. Klingenberg, exspektant<br />
vid Lunds asyl, och H. V. Helander, exspektant vid Uppsala<br />
asyl), som blifvit häktade och lagförda efter det ansökan<br />
om hospitalsvård i laga ordning skett och exspektansplats<br />
erhållits. För stäfjandet af en dylik »fabricering af<br />
71<br />
kriminalpatienter» synes mig nödvändigt att nu gällande<br />
bestämmelse om afgiftsfri vard för medellös person, som<br />
på grund af sinnessjukdom blifvit straffri förklarad, vid<br />
en blifvande revision af hospitalsstadgan borttages.<br />
I detta sammanhang må nämnas, att en å Nyköpings<br />
hospital intagen man (Karl August Jonsson), hvilken, häktad<br />
såsom misstänkt för mordbrand, i brist på laga bevis<br />
ej kunnat <strong>till</strong> ansvar fällas, vårdas fritt; han hade emellertid<br />
intagits som observationspatient samt af Kungl. Medicinalstyrelsen<br />
förklarats sinnessjuk och samhällsvådlig,<br />
hvarpå rätten förordnat att han skulle öfverlämnas <strong>till</strong><br />
Kungl. Maj:ts Befallningshafvande att om honom taga<br />
nödig vard.<br />
Däremot erlägges afgift för ett par af de nyintagna,<br />
för begånget brott på grund af sinnessjukdom straffri<br />
förklarade, för hvilka vederbörande fattigvårdsstyrelse<br />
gjort ansökan. I mina resp. inspektionsberättelser har jag<br />
framhållit, att äfven i dessa fall § 52 uti hospitalsstadgan<br />
bör i fråga om utskrifning <strong>till</strong>ämpas, då de ju faktiskt<br />
<strong>till</strong>höra kategorien o<strong>till</strong>räkneligförklarade.<br />
Beträffande ofvannämnda benådade lifstidsfånge har<br />
Kungl. Maj:t föreskrifvit, att i fråga om honom nämnda<br />
paragraf jämväl skall vara <strong>till</strong>ämplig.<br />
I ett par fall hade kriminalpatienter, sedan meddelande<br />
lämnats om att plats vore ledig, icke blifvit insända.<br />
Så hade beträffande en för mordbrand åtalad 22 års man,<br />
som af Kungl. Medicinalstyrelsen förklarats afvita och därpå<br />
(i februari 1908) på ansökan af vederbörande fattigvårdsstyrelse<br />
erhållit exspektansplats, meddelande erhållits,<br />
att han numera ej vore i behof af den sökta platsen, och<br />
beträffande en <strong>till</strong> Växjö kriminalasyl hänvisad patient<br />
(Bergström) anmälan ingått, att han under väntetiden blifvit<br />
intagen å Stockholms stads provisoriska sinnessjukhus och dar<br />
<strong>till</strong>frisknat.<br />
Vidare inhämtade jag vid min inspektion af Uppsala<br />
asyl, att ansökan angående en för mordbrand häktad, men<br />
på giund af sinnessjukdom — hvilken enligt i oktober 1902<br />
utfärdad Bil. A varat uti flera år samt yttrat sig i utpräglad<br />
slöhet — strafflös förklarad person (Anders Hedman),<br />
som erhållit exspektansplats å denna anstalt, af vederbörande<br />
Kungl. Maj:ts befallningshafvande i april 1906<br />
blifvit återkallad med förmälan, att patienten ifråga blifvit<br />
som frisk utskrifven från Falu lasaretts sinnessjukafdelning,<br />
där han under väntetiden erhållit vard.<br />
Med anledning af sistnämnda fall kan jag icke underlåta<br />
att fästa uppmärksamheten på det egendomliga förhållandet,<br />
att <strong>till</strong> kategorien o<strong>till</strong>räkneligförklarad hörande<br />
kriminalpatienter, som intagits å en icke staten <strong>till</strong>hörig<br />
anstalt eller afdelning för sinnessjuka, kunna utskrifvas<br />
utan att beslut härom underställes Kungl. Medicinalstyrelsens<br />
profning, då föreskriften i § 52 af gällande hospitalsstadga<br />
endast synes gälla statens egna sinnessjukanstalter.<br />
Enligt nämnda paragraf hafva, efter det jag i ärendet<br />
afgifvit yttrande, följande patienter utskrifvits:<br />
1:o) Lisa B. från Göteborgs hospital; hade under<br />
tjänstgöring som sköterska å epidemisjukhus drabbats af en<br />
helt akut sinnessjukdom, vid hvars utbrott hon i april 1908<br />
dödat ett af de i hennes vard anförtrodda barnen; konvales-
72<br />
cent sedan i september samma år. (Denna patient har sedermera<br />
erhållit ett nytt utbrott af sinnessjukdom, hvarvid<br />
hon emellertid med stod af vanliga intagningshandlingar<br />
omedelbart blef återintagen å anstalten.)<br />
2:o) Karl Viktor J. från Växjö hospital, dit han för<br />
erhållande af familjevård den 30 januari öfverflyttats från<br />
kriminalasylen, där han intogs under år 1906; hade i oktober<br />
1905 begått dynamitattentat mot en grannes stuga utan<br />
att dock åstadkomma någon skada; hans psykos af paranoid<br />
form med en del egendomliga sinnes- och tankevillor; dessa<br />
försvunne emellertid så småningom och vid min inspektion<br />
under föregående år ägde han redan sjukdomsinsikt;<br />
med hänsyn <strong>till</strong> hans något inbundna väsen <strong>till</strong>styrkte<br />
jag dock icke utskrifning i min berättelse öfver denna inspektion,<br />
utan <strong>till</strong>rådde <strong>till</strong> en början öfverflyttning <strong>till</strong><br />
familjevård hos skötare; under denna friare vårdform förbättrades<br />
han ytterligare, lade bort sin forna butterhet<br />
och uppförde sig oklanderligt, hvarför jag i min berättelse<br />
öfver årets inspektion <strong>till</strong>styrkte hans utskrifning.<br />
Det kan förtjäna anmärkas, att denne patient under<br />
hela anstaltsvistelsen fick erlägga 2:drå klass afgift, då<br />
han ägde något <strong>till</strong>gångar, så att han ej kunde erhålla medellöshetsbetyg;<br />
då räntorna emellertid ingalunda räckte<br />
<strong>till</strong> för afgiftens gäldande, minskades hans <strong>till</strong>gångar för<br />
hvarje dag han vistades vid anstalten. Följden af ett sådant<br />
förhållande, som ju endast kan vara <strong>till</strong> skada för konvalescensens<br />
fortskridande, blir naturligtvis den, att de omständigheter,<br />
under hvilka den <strong>till</strong>frisknade återvänder <strong>till</strong><br />
samhället, bli mindre gynnsamma, ju längre utskrifningen<br />
dröjer.<br />
3:o) Jons E. från Växjö kriminalasyl, där han intagits<br />
i november 1907, närmare omnämnd i min förra årsberättelse<br />
med anledning däraf att han blifvit för misshandel<br />
häktad, efter det Bil. A för intagning å hospital för honom<br />
utfärdats; då fängelseläkaren, efter det han blifvit straffri<br />
förklarad, i juni 1907 utfärdade ny A-bilaga, var han redan<br />
konvalescent. Han hade haft ett föregående anfall af sin<br />
nessjukdom (liksom det sista af manisk art), under hvilket<br />
han vårdats å Lunds hospital. Hade han icke denna gång<br />
häktats, fastän notoriskt sinnessjuk, och sålunda »gjorts <strong>till</strong><br />
kriminalpatient», hade han gifvetvis mycket förr blifvit<br />
utskrifven.<br />
Flera kriminalpatienter voro vid mina inspektioner<br />
afrikna, nämligen:<br />
l:o) Straffången Mård, afviken från Vadstena hospital<br />
och asyl i juni 1908; hade beredt sig <strong>till</strong>fälle att rymma<br />
under arbete i trädgården.<br />
2:o) Straffången Berglund, afviken från Göteborgs<br />
hospital den 4 september 1908; hade beredt sig <strong>till</strong>fälle att<br />
komma ut från ett af den s. k. cellpaviljongens badrum genom<br />
ett fönster, som af försummelse från betjäningens sida<br />
vid <strong>till</strong>fället i fråga icke varit last med tapplås.<br />
3:o) Straffången Stolpe, afviken från Malmö asyl den<br />
14 januari 1909; hade — då han under ett par år uppfört sig<br />
ordentligt och hans i fängelset uppkomna förföljelseidéer<br />
synts vara försvunna •— erhållit löfte om att ansökan<br />
om nåd från återstående strafftid skulle för honom ingifva»,<br />
men afvaktade lian ej resultatet häraf. Bymningen,<br />
som ägde rum tidigt på morgonen mellan det nattvakten<br />
(kl. 4) slutat sin tjänstgöring och dagvakten börjat sin,<br />
hade <strong>till</strong>gått så, att han lösgjort den järnplåt, som på insidan<br />
täckt nyckelhålet uti dörren <strong>till</strong> hans rum, hvarefter<br />
han sannolikt med dyrk öppnat denna och öfriga dörrar han<br />
behöfde passera; vid afvikandet medtog han äfven en del<br />
anstalten <strong>till</strong>höriga kläder och filtar.<br />
• 4:o) Bannsakningsf ången "Wahlström, afviken från Uppsala<br />
hospital den 19 oktober 1909; såsom varande lugn och<br />
ofarlig, lidande af kronisk sinnessjukdom, hade han, som<br />
hjälpte <strong>till</strong> i köket med vedbärning m. m., haft rättighet<br />
att gå fritt på området; rymningen synes hafva skett vid<br />
mörkrets inbrott.<br />
5:o) O<strong>till</strong>räkneligförklarade Berg, afviken från Uppsala<br />
hospital den 7 juni 1909; var konvalescent efter en psykos<br />
af manisk art, otfh hade hans utskrifning varit på tal<br />
redan vid föregående års inspektion; han arbetade uti snickareverkstaden<br />
och hade sedan förra året haft rättighet<br />
att gå fritt på området.<br />
6:o) O<strong>till</strong>räkneligförklarade Frändén, afviken från<br />
Stockholms hospital den 14 april 1909; häktad för stöld, hade<br />
han ursprungligen intagits som observationspatient men<br />
förklarats afvita; rymningen ägde rum ett par veckor efter<br />
det han fatt besked, att han skulle stanna kvar å anstalten<br />
i stället för att af tjäna straff.<br />
En kriminalpatient, o<strong>till</strong>räkneligförklarade Thunström,<br />
intagen å Uppsala asyl, har under året rymt icke mindre än<br />
3 gånger, sista gången med <strong>till</strong>hjälp af falsk nyckel, men<br />
hvarje gång frivilligt återkommit inom några få dagar.<br />
Vidare hafva tvenne vid föregående års inspektioner<br />
afvikna kriminalpatienter blifvit återförda, nämligen för<br />
stöld o<strong>till</strong>räkneligförklarade Blank-Sjöberg <strong>till</strong> Växjö kriminalasyl<br />
och straffången Nyström <strong>till</strong> Stockholms hospital.<br />
Den förre, en »hållningslös» imbecill, hade blifvit häktad<br />
för nya stölder, medan den senare, en af förgiftningsoch<br />
andra förföljelseidéer lidande paranoiker, som varit afviken<br />
alltsedan juni 1906 och under dessa 3 år enligt egen<br />
uppgift vistats på fri fot och verkat som homöopat i Norrland<br />
(han hade blifvit dömd för våldtäkt och kvacksalfveri),<br />
anhållits emedan han sprungit ifrån en järnvägsrestaurang<br />
utan att betala där intagen måltid.<br />
Länsupptagningsanstalterna vid hospitalen i Lund,<br />
Växjö, Vänersborg, Kristinehamn, Uppsala och Härnösand<br />
hafva inspekterats i samband med inspektionen af dessa<br />
hospital liksom ock Göteborgs stads vid Göteborgs hospital<br />
belägna upptagningsanstalt i samband med inspektionen<br />
af detta hospital.<br />
Sistnämnda upptagningsanstalt samt länsupptagningsanstalten<br />
vid Vänersborg, hvilka under året hafva öppnats,<br />
voro vid inspektionen (i juni) icke fullbelagda, i<br />
det å Göteborgs stads upptagningsanstalt (som började beläggas<br />
i februari) då ännu voro lediga å manssidan 17<br />
platsei (af 41) och å kvinnosidan 15 platser (af 34), medan<br />
å Älfsborgs lans anstalt, som då helt nyligen tagits i bruk,<br />
endast voro intagna 2 män och 1 kvinna.
Utvidgningen af länsanstalten vid Lunds hospital,<br />
hvarigenom platsantalet å hvardera könssidan höjts från<br />
förutvarande 10 <strong>till</strong> 14, blef fullbordad så att paviljongerna<br />
åter kunde tagas i bruk i januari resp. februari månad<br />
Antalet platser å länsanstalten vid Härnösands hospital<br />
har jämlikt nådigt bref den 18 juni 1909 blif.vit bestämdt<br />
<strong>till</strong> 12 för hvardera könssidan mot 10 förut (då enkelrummen<br />
ej inberäknades i platsantalet, utan endast betraktades<br />
som reservplatser).<br />
I fråga om öfriga af mig under året besökta länsupp<br />
tagningsanstalter är följande att anföra.<br />
Sinnessjukafdelningen vid Karlshamns lasarett, hvilken<br />
inrymmer 2 celler af den äldre, fängelseliknande typen<br />
med o<strong>till</strong>räcklig belysning och mycket dåliga ventila<br />
tionsanordningar, måste betecknas som fullkomligt otjän<br />
lig för vard af sinnessjuka. Vid inspektionen stod afdel<br />
ningen också tom, och upplystes det, att den under senare<br />
år endast undantagsvis för kortare tider användts för myc<br />
ket oroliga patienter och att den sedan juli månad föregå<br />
ende år ej alls varit tagen i bruk, då de två sinnessjuka,<br />
hvilka lasarettet enligt landstingsbeslut är skyldigt mottaga,<br />
vårdats å de vanliga sjukafdelningarna. Då denna<br />
nödfallsåtgärd naturligen lätt kan föranleda allvarliga ölägenheter,<br />
är det att hoppas, att lasarettet blir befriadt från<br />
skyldigheten att mottaga sinnessjuka, sedan Västerviks<br />
hospital blifvit öppnadt, då Blekinge län torde få lättare<br />
att erhålla anstaltsvård åt sina sinnessjuka.<br />
Vid inspektion af Östergötlands lans upptagningsanstalt<br />
vid Vadstena gamla lasarett framställdes, med anledning<br />
däraf att det visat sig behof af flera platser för män,<br />
förslag att aptera 2 rum i den utrymda gamla lasarettsbyggnaden<br />
<strong>till</strong> vard af sinnessjuka. Med hänsyn <strong>till</strong> de<br />
olägenheter det från vårdsynpunkt skulle medföra att hafva<br />
ett sft ringa antal platser fördelade på två byggnader föreslog<br />
jag emellertid, att man i stället skulle börja utvidgningen<br />
med att <strong>till</strong> vaksal (för 4) aptera den invid mansafdelningens<br />
celler belägna snickareverkstaden samt att <strong>till</strong><br />
sofrum för (3) lugnare patienter aptera badrummet, då nytt<br />
sådant kunde inredas uti det i samma byggnad belägna<br />
obduktionsrummet. Lokaler för såväl obduktioner som snickeriarbeten<br />
kunde nämligen lätt erhållas annorstädes.<br />
Vid Östersunds lasaretts sinnessjukafdelning hade den<br />
förändringen blifvit gjord, att en dörr upptagits mellan<br />
de bada könsafdelningarna för att betjäningen lättare skulle<br />
vid behof kunna bispringa hvarandra. Denna utgöres af<br />
1 skötare och 2 sköterskor på ett platsantal af 12, (i å<br />
hvardera könssidan; direkt öfvervakning nattetid förekommer<br />
här i allmänhet icke, men anordnas sådan när det<br />
med hänsyn <strong>till</strong> något falls särskilda beskaffenhet är nödigt.<br />
Å upptagningsafdelningen för sinnessjuka vid Xyköpings<br />
lasarett, hvilken rymmer 10 platser för hvardera könet<br />
och hvilkens personal utgöres af, förutom öfversköterska,<br />
3 skötare och 2 sköterskor, är däremot särskild natttjänstgöring<br />
anordnad, hvilken de 4 nätterna i veckan<br />
bestrides omväxlande af dessa senare (som därvid hafva<br />
ledigt påföljande dag <strong>till</strong> kl. ö), medan de tre öfriga nätter-<br />
10—101782. Berättelse ang. sinnessjukvården.<br />
73<br />
na tjänstgör en extra kvinnlig nattvakt, som är boende<br />
utom anstalten.<br />
En ny enskild anstalt för sinnessjuka har under året<br />
<strong>till</strong>kommit, i det fru E. Norrman jämlikt nådigt bref den 16<br />
april 1909 erhållit <strong>till</strong>stånd att vårda sinnessjuka kvinnor<br />
<strong>till</strong> ett antal af högst. 8 uti den af henne förhyrda villan Solliden<br />
vid Äkarps järnvägsstation. Lokalerna ifråga hade<br />
af mig i december föregående ar blifvit besiktigade. Anstalten<br />
öppnades i augusti.<br />
En af de förutvarande anstalterna, Katrinelund vid<br />
Malmö, har utvidgats, i det uti dess för oroligare patienter<br />
afsedda flygelbyggnad 2 nya enkelrum inredts, hvarefter<br />
platsantalet jämlikt nådigt bref den 24 september 1909 höjts "<br />
från förutvarande 10 <strong>till</strong> 12.<br />
A Karlshäll har inledts såväl vattenledning som elektrisk<br />
belysning, hvarjämte ett badrum, äfven försedt med<br />
W. C, blifvit inredt en trappa upp i hufvudbyggnaden.<br />
Beträffande städernas sinnessjukvård är att anteckna,<br />
att Helsingborgs stad låtit på något afstånd från själfva<br />
försörjningsinrättningen uppföra en tidsenlig sinnessjukafdelning,<br />
som öppnades i november. Platsantalet är här<br />
beräknad! <strong>till</strong> 64, men torde kunna höjas <strong>till</strong> 70. Till<br />
läkare å afdelningen har man haft förmånen få en person,<br />
som tidigare under ett par år haft anställning vid hospital,<br />
nämligen regementsläkaren Ernfrid Möller. Han gör dagligen<br />
rond och för äfven journaler öfver alla patienter.<br />
Vid inspektionen (i december) uppgick dessas antal <strong>till</strong> 50,<br />
däraf 19 män och 31 kvinnor. Betjäningsförhållandena voro<br />
då ännu icke ordnade på ett <strong>till</strong>fredsställande satt. Anslag<br />
hade nämligen icke beviljats <strong>till</strong> mer än, förutom föreständerskan,<br />
3 sköterskor och 3 skötare; då denna personal i sin<br />
helhet var behöflig för de sjukas <strong>till</strong>syn på dagarna, men å<br />
kvinnosidan behofvet af särskild nattvakttjänstgöring visat<br />
sig oafvisligt, hade läkaren emellertid antagit en sköterska<br />
.utöfver det beviljade antalet. 1 min berättelse öfver<br />
inspektionen anmärkte jag, att det förelåg behof af en ytterligare<br />
ökning å hvardera könssidan. Å vinden fanns<br />
godt utrymme för anordnande af flera betjäningsrum, som<br />
i så fall behöfdes.<br />
Göteborgs stads vid dess försörjningsinrättning belägna<br />
sinnessjukanstalt visade en rätt betydande öfverbeläggning;<br />
antalet här vårdade utgjorde sålunda vid inspektionen<br />
347, medan platsantalet är beräknadt <strong>till</strong> 310; någon<br />
minskning i patientantalet hade här ej skett sedan stadens<br />
upptagningsanstalt vid Göteborgs hospital öppnats; intagningarna<br />
uppgingo <strong>till</strong> i medeltal 1 per dag. I fråga om<br />
sjukvårdspersonalen hade vid årets början den förändringen<br />
vidtagits, att å öfre botten å manssidans hospitalsafdelning<br />
(med öfvervakning för oroliga) den förutvarande<br />
kvinnliga betjäningen, för hvilken härvarande patienter visat<br />
sig vara alltför svårslcötta, utbytts mot manlig. Såväl<br />
å hospitalsafdelningens nedre botten (med öfvervakning för<br />
lugna) som å asylafdelningen användes däremot på inanssidan<br />
fortfarande endast kvinnlig betjäning. Sjukvärds-
74<br />
personalen, hvars numerär med årets början ökats, uppgår<br />
numera <strong>till</strong> 16 å hvardera könssidans hospitalsafdelning<br />
(motsvarande 1 på 5 ä 6 patienter) och <strong>till</strong> 9 resp. 8 å asylafdelningarna<br />
(motsvarande 1:9 a 10), siffror som ju utvisa<br />
att proportionen mellan antalet betjäning och patienter här<br />
numera är ungefär densamma som vid statens sinnessjukanstalter;<br />
dock förefanns behof af en yrkeskunnig person<br />
<strong>till</strong> ledare af de manliga patienternas arbeten uti det under<br />
föregående år nyuppförda verkstadshuset, där det för dessa<br />
afsedda arbetsrummet vid mitt besök stod tomt. I samband<br />
med den ofvannämnda ökningen utaf betjäningen anordnades<br />
vid årets början en öfvervakningsafdelning å hvardera<br />
könssidans asylafdelning. Därmed har anstalten numera<br />
3 öfvervakningsafdelningar å hvarje könssida.<br />
Vid inspektionen fanns å manssidan en kriminalpatient,<br />
en för sedlighetsbrott o<strong>till</strong>räkneligförklarad imbecill<br />
epileptiker, som i oktober 1907 utskrifvits från Växjö kriminalasyl,<br />
enär han från anstaltssynpunkt visat sig mycket<br />
lättskött. En annan kriminalpatient (Algot Johansson),<br />
som i februari hade hitremitterats från Härianda centralfängelse,<br />
hade den 24 maj af vikit; rymningen hade skett,<br />
medan han i sällskap med en skötare var på väg <strong>till</strong> en specialist<br />
för att få undersökt sina öron.<br />
Å Katarina sjukhus och Grubbens asyl i Stockholm har<br />
jag ej gjort någon fullständig inspektion utan endast kortare<br />
besök med anledning af från därstädes intagna patienter<br />
erhållna klagoskrifter.<br />
Nyköpings och Östersunds fattiggårdar, hvilkas sinnessjuka<br />
i allmänhet bodde å de vanliga salarna, har inga<br />
andra särskilda lokaler för sinnesssjuka än 2 isoleringsrum.<br />
.Medan dessa å sistnämnda anstalt voro ljusa med ett halffönster<br />
af vanlig höjd, visade de i Nyköpings fattiggård<br />
den äldre, mera fängelseliknande typen med högt upp sittande<br />
litet fönster, som där<strong>till</strong> var försedt med ett galler<br />
af breda järnband, som ytterligare minskade ljusytan. I<br />
en af dessa celler låg vid inspektionen en äldre man isolerad<br />
i en synnerligen förskämd luft; det upplystes, att han på<br />
grund af osnygghet och klådighet då ej haft kläder eller<br />
vai it ute på 4 månaders tid. Ansökan om hospitalsvård<br />
hade i detta fall icke blifvit gjord. Det kan emellertid med<br />
skäl ifrågasättas, huruvida icke i hvarje fall, där å försörjningsinrättning<br />
intagen sinnessjuk under längre tid isoleras<br />
i cell, dylik ansökan borde göras. Det synes mig nämligen<br />
betänkligt, att en person på detta satt i ordets egentliga<br />
bemärkelse inspärras och detta under månadtal, utan<br />
flit någon undersökning af hans sinnesbeskaffenhet i enlighet<br />
med anvisningarna i den för intagning å hospital föreskrifna<br />
bil. A blifvit verkställd eller sjukjournal öfver honom<br />
uppsatt. Här är åter en fråga, som enligt mitt förmenande<br />
förtjänar att tagas i öfvervägande vid en blifvande<br />
revision af gällande stadga ang. sinnessjuka.<br />
Beträffande min verksamhet i öfrigt är följande att<br />
anföra.<br />
I 5 fall har jag med anledning af <strong>till</strong> Justitieombudsmannen<br />
ingifna klagoskrifter öfver »olaga internering» afgifvit<br />
yttrande, sedan jag blifvit i <strong>till</strong>fälle att å ifrågavarande<br />
anstalt undersöka klaganden. I alla dessa fall korn<br />
jag <strong>till</strong> det resultat, att fortsatt anstaltsvård vore behöflig.<br />
Vid min inspektion af sjukvården å Visby hospital<br />
förrättade jag äfven ekonomisk inspektion af anstalten.<br />
Såsom referent för hospitalsärenden har jag varit adjungerad<br />
i Kungl. Medicinalstyrelsen under följande tider:<br />
18—21 januari,<br />
28 april—8 maj,<br />
16 juli,<br />
2—7 augusti,<br />
25 augusti—15 september,<br />
11—13 oktober samt<br />
22—25 oktober.<br />
Dels härunder och dels eljest har jag handlagt resp.<br />
biträdt vid handläggningen af icke mindre än 35 rättsmedicinska<br />
mål, däribland 5 civilmål.<br />
Vidare har jag <strong>till</strong>sammans med af Kungl. Medicinalstyrelsen<br />
i enlighet med nådigt bemyndigande <strong>till</strong>kallade<br />
sakkunnige: fängelseläkaren Thure Petrén och öfverläkaren<br />
Olof Kinberg utarbetat yttrande ang. riksdagens skrifvelse<br />
den 8 april 1908, däri anhållits »om framläggande af<br />
förslag <strong>till</strong> lagbestämmelse därom, att, då <strong>till</strong>talad person<br />
blifvit af underdomstol dömd <strong>till</strong> döden eller <strong>till</strong> straffarbete<br />
på lifstid och saken för den skull underställts högre<br />
domstols profning, utlåtande ang. den <strong>till</strong>talades sinnesbeskaffenhet<br />
skall, därest sådant icke <strong>till</strong> underdomstolen<br />
af Kungl. Medicinalstyrelsen afgifvits, infordras från denna<br />
myndighet, innan den högre domstolen företager målet<br />
<strong>till</strong> profning.» 1<br />
Äfven har jag <strong>till</strong> hufvudsakligaste delen utarbetat<br />
kommittérades yttrande med anledning af de i nådigt bref<br />
den 16 april 1909 anbefallda undersökningarna rörande<br />
nytt hospital i Norrland (för hvilket ändamål jag besökte<br />
såväl öhnet å Prösön som Vännäs lägerplats, den senare<br />
platsen <strong>till</strong>sammans med generaldirektör K. Linroth), samt<br />
biträdt vid uppgörande af program för Kopparbergs lans<br />
upptagningsanstalt vid Säters hospital.<br />
Slutligen må nämnas att jag enligt nådigt bemyndigande<br />
blifvit kallad att som sakkunnig biträda fattigvårdslagstiftningskommitténs<br />
arbete i hvad det afser uppgörande<br />
af förslag <strong>till</strong> lag angående behandling af alkoholister,<br />
på grund hvaraf jag 18 oktober—5 november deltagit<br />
i dess plenisammanträden.<br />
Alfred Petrén.<br />
1 ) Detta vårt yttrande är under titeln: »Kriminalpolitiska riktlinier<br />
och förslag» publiceradt i Allm. Sv. Läkartidningen, n:r 48, 1909.