Bakom girighetens mask - Läs en bok
Bakom girighetens mask - Läs en bok
Bakom girighetens mask - Läs en bok
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Bakom</strong><br />
<strong>girighet<strong>en</strong>s</strong><br />
<strong>mask</strong><br />
En kriminalroman<br />
av<br />
Jan Wijk
D<strong>en</strong>na <strong>bok</strong> finns också som pappers<strong>bok</strong>, utgiv<strong>en</strong> av<br />
Recito förlag. Kan beställas på Bokrondell<strong>en</strong> eller<br />
internet<strong>bok</strong>handlarna<br />
© Jan Wijk 2007<br />
Förord<br />
D<strong>en</strong>na <strong>bok</strong> är <strong>en</strong> uppdiktad historia. Alla likheter med<br />
verkliga personer, platser och händelser är r<strong>en</strong>a tillfälligheter<br />
som bildats i författar<strong>en</strong>s fantasi. Namn på verkliga<br />
personer finns <strong>en</strong>dast med för att ge berättels<strong>en</strong><br />
verklighetskaraktär<br />
Jag vill tacka min hustru Chris och min stora familj för<br />
allt stöd, support och kreativ kritik under skrivandet av<br />
d<strong>en</strong>na <strong>bok</strong>.<br />
Dessutom ett stort tack till vännerna Margareta och Iwan<br />
Morelius, som inspirerade mig att fortsätta skriva, samt<br />
Lars Kollberg, Kaj Nilsson och Morgan Gustafson för<br />
synpunkter.<br />
Helsingborg 2007 09 04<br />
Jan Wijk<br />
.
Kapitel 1<br />
Cagnes sur Mer<br />
D<strong>en</strong> 15 maj 2004<br />
”Sv<strong>en</strong>sk<strong>en</strong> har lärt att vara fattig. När utlänning<strong>en</strong><br />
hopar p<strong>en</strong>ningar för att äga dem, samlar sv<strong>en</strong>sk<strong>en</strong> för<br />
att giva ut. Fattigdom<strong>en</strong> är hans tillstånd,<br />
förmög<strong>en</strong>het<strong>en</strong> blott hans interim, rikedom<strong>en</strong> <strong>en</strong> lek,<br />
som han har för sig då och då. Detta sinnelag är grund<strong>en</strong>,<br />
att när som helst utan saknad kunna gå från hus<br />
och hem, då gör man sig lätt ett nytt hem ig<strong>en</strong>.”<br />
Carl Jonas Love Almqvist<br />
Jag glodde förstrött på de vackra travhästarna som frustande<br />
rusade förbi mitt synfält. Det var sista loppet för<br />
säsong<strong>en</strong> på Cagnes sur Mer’s travbana och snart var<br />
det bara upploppet kvar på sista varvet. Trav är bara <strong>en</strong><br />
vintersport i d<strong>en</strong> här del<strong>en</strong> av Europa. I juli och augusti<br />
arrangerar man visserlig<strong>en</strong> kvällslopp tre kvällar i<br />
veckan, m<strong>en</strong> de börjar alltför s<strong>en</strong>t för att locka oss skandinaver<br />
till banan.<br />
Det var <strong>en</strong> underbar kväll och det kändes att vår<strong>en</strong> var<br />
i antågande. En blandning av dofter från tidiga vår-
lommor, hästskit, svett, banans speciella doft som utgörs<br />
av <strong>en</strong> blandning av okända jordarter. Lägg därtill<br />
spänning<strong>en</strong> i loppet, det häftiga ljudet av de tio hästarnas<br />
snabba, taktfasta stötar med hovarna vid varje steg, sorlet<br />
från publik<strong>en</strong> som steg och sjönk i takt med loppets<br />
utveckling mot sista kurvan, för att byggas upp i ett<br />
cresc<strong>en</strong>do när hästarna äntlig<strong>en</strong> travade in på upploppet.<br />
Sedan total tystnad. En underlig kontrast, nästan<br />
som <strong>en</strong> antiklimax.<br />
I dag – just i d<strong>en</strong>na sekund – slog det mig plötsligt att jag<br />
hade tråkigt. Känslan kom över mig som <strong>en</strong> blixt från<br />
klar himmel och klämde ihop skinnet runt huvudet,<br />
nästan som i kramp. Det var som om jag plötsligt insåg<br />
att drömm<strong>en</strong> jag alltid haft om att leva ett dagdrivarliv<br />
utan ekonomiska bekymmer, kanske inte hade d<strong>en</strong> sötma<br />
som jag trodde.<br />
I mina mörka stunder – i det gamla landet – när jag hade<br />
haft det som jävligast med banker och kronofogde hängande<br />
över mig, hade jag ofta tänkt på hur skönt det<br />
skulle vara att aldrig ha några ekonomiska bekymmer.<br />
Att aldrig behöva oroa sig över om det fanns täckning<br />
på kontot. M<strong>en</strong> glädj<strong>en</strong> över att vara ekonomiskt obero<strong>en</strong>de<br />
och att bo i <strong>en</strong> fantastisk lyxvilla vid Medelhavet<br />
var tydlig<strong>en</strong> ing<strong>en</strong> garanti för att må bra. Hittills hade jag<br />
njutit varje sekund av mitt nya liv, m<strong>en</strong> de tankar som<br />
nu dök upp överrumplade mig och fick mig att må dåligt.<br />
Det kändes som om det inte längre fanns några<br />
utmaningar.<br />
– Kom ihåg att du är lyckligt lottad din dumme jävel!<br />
sade jag tyst till mig själv. Kom ig<strong>en</strong> Charlie, du har det<br />
ju skitbra!<br />
***<br />
Vi – det vill säga jag och Michael – hade prickat alla<br />
vinnarna hittills i dag<strong>en</strong>s lopp. Michael var min närmsta<br />
granne och det var han som var hästexpert<strong>en</strong>. Jag hängde<br />
bara på och försökte lära mig travets mysterier, <strong>en</strong> synnerlig<strong>en</strong><br />
svår konst, det hade jag ganska snart förstått.<br />
Totalt sett hade odds<strong>en</strong> varit hyggliga, m<strong>en</strong> hittills ändå<br />
<strong>en</strong> ganska lätt lördag för Michael. Samtidigt som vi satt<br />
bänkade på VIP-sektion<strong>en</strong> rakt bakom målkameran på<br />
Cagnes sur Mers bana, kollade han V75-loppet hemma.<br />
Tack vare internet, kunde man spela på ATG var man än<br />
befann sig och Michael fick resultat<strong>en</strong> i sin mobiltelefon<br />
lopp för lopp.<br />
Sista loppet gick nästan samtidigt både här och i Sverige.<br />
Vi hade satsat tungt på ATG, och <strong>en</strong>ligt Michael låg det
<strong>en</strong> ev<strong>en</strong>tuell storvinst i pott<strong>en</strong>.<br />
Jag sneglade på Michael, som såg sammanbit<strong>en</strong> ut och<br />
undrade om han också kände som jag. Under året som<br />
gått hade vi hängt ihop så gott som var<strong>en</strong>da dag. Morgon,<br />
middag och kväll, som vore vi bröder. Våra fruar<br />
hade också svetsats samman. Inte <strong>en</strong> <strong>en</strong>da konflikt hade<br />
vi haft i vårt umgänge, som framför allt bestod av mycket<br />
god mat, trav och jakt på goda årgångsviner. Andra som<br />
levde som vi skulle jag förmodlig<strong>en</strong> kalla drönare.<br />
– Vad tror du, frågade jag. Har vi vinnar<strong>en</strong> i sista?<br />
Jag hade som vanligt överlåtit allt till Michael, mann<strong>en</strong><br />
som när han bodde i Stockholm hade gått under namnet<br />
Spelar<strong>en</strong>. Han hade ryska eller möjligtvis estniska<br />
rötter och var tidigare känd som <strong>en</strong> av de högsta ledarna<br />
inom d<strong>en</strong> så kallade ryssmaffian på Solvalla.<br />
Michael kunde verklig<strong>en</strong> hästar. Eller trav rättare sagt,<br />
som innefattade så mycket mer än bara hästar. Startspår,<br />
form, tillägg, kuskstatistik, ägare, nya och gamla<br />
skador, dagsform, banans kondition och sammansättning<br />
och stalltips. M<strong>en</strong> framförallt hade han kontroll på<br />
allt mygel med mutade kuskar, drogade hästar, lägglopp<br />
och liknande.<br />
Han var nog d<strong>en</strong> bästa vän man kunde ha med sig på <strong>en</strong><br />
travbana, faktiskt som vän överhuvudtaget. Att däre-<br />
mot vara ovän med honom? Aldrig. Det vågade jag inte<br />
<strong>en</strong>s tänka på. Jag visste <strong>en</strong> hel del om vad han sysslat<br />
med i Stockholm, fast jag hade väldigt svårt att förstå att<br />
Michael och Spelar<strong>en</strong> kunde vara <strong>en</strong> och samma person.<br />
Jag hade, tvärt emot hans rykte, lärt känna honom<br />
som mjuk och behaglig, <strong>en</strong> man som avgudade sin fru<br />
och var trog<strong>en</strong> och hjälpsam mot sina vänner.<br />
Han hade lärt mig det lilla jag kunde om trav och som<br />
motprestation hade jag lovat att lära honom hur man<br />
bygger upp <strong>en</strong> vinsamling, som ökar i värde mer än<br />
aktier och andra finansiella skitpapper. Vi var bara i<br />
början av vårt utbyte. Han hade än så länge bara provsmakat<br />
<strong>en</strong> del av mina bästa viner och börjat lära sig<br />
grunderna, medan jag i min tur börjat lära mig lite om<br />
trav. Jag litade blint på hans travsystem och ing<strong>en</strong> av<br />
oss hade gått lottlös. Under säsong<strong>en</strong> hade vi delat på<br />
över 2 miljoner kronor i travvinster, skattat och klart.<br />
Det var lika mycket som mina viner ökat i värde under<br />
samma tid. Fast insats<strong>en</strong> och därmed risk<strong>en</strong> i travspelet<br />
hade förstås varit betydligt högre än i min vinsamling.<br />
– Jag har alla hästar i sista loppet, det har jag alltid,<br />
flinade Michael. M<strong>en</strong> det är inte som V75, det är lite<br />
svårt att förklara. Har jag lyckats pricka in alla hästar<br />
innan dess så tänker jag inte stå och vara nervös i sista<br />
loppet. Anting<strong>en</strong> alla rätt eller inget! Jag är bara lite miss-
nöjd med odds<strong>en</strong>, jag har satsat olika på hästarna i mitt<br />
eget system, mest på lågoddsarna, m<strong>en</strong> rätt rejält på ett<br />
par outsiders. Vi får hoppas att favoriterna galopperar<br />
så att riktiga outsiders tar hem lopp<strong>en</strong>, annars får vi inte<br />
tillbaka våra insatser. Jag har <strong>en</strong> mystisk känsla i sista<br />
loppet som jag skall förklara efteråt. Skall bli ntressant<br />
mumlade han.<br />
V75:an på Solvalla blev klar först och det var <strong>en</strong> av<br />
högoddsarna som vann i sista. D<strong>en</strong> gav klart godkända<br />
femhundra tus<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> å andra sidan hade vi spelat över<br />
tolvtus<strong>en</strong> rader, så det kunde lika gärna ha blivit förlust<br />
om favorit<strong>en</strong> vunnit i sista. Med alla sexor och femmor,<br />
blev det ungefär sexhundratus<strong>en</strong>. Kronor alltså – när vi<br />
spelade på ATG räknade vi inte i Euro, det blev så futtiga<br />
vinster då.<br />
När hästarna strax efter gick i mål i säsong<strong>en</strong>s sista lopp<br />
på Cagnes sur Mer, var häst<strong>en</strong> som vann <strong>en</strong> riktig krake<br />
och liknade inte alls de som brukade vinna.<br />
– En verklig högoddsare, <strong>en</strong> häst som borde ha gått till<br />
slakt <strong>en</strong>ligt alla experter, m<strong>en</strong> som ändå vinner <strong>en</strong>kelt,<br />
sade Michael. Kusk<strong>en</strong> satt bara och åkte, de andra höll<br />
ig<strong>en</strong> eller galopperade. Det är för jävligt eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong>, så<br />
upp<strong>en</strong>bart uppgjort.<br />
– Hade vi honom också, frågade jag ängsligt?<br />
– Självklart, jag har ju alltid alla hästar i sista loppet sade<br />
jag. Dessutom, varför tror du jag lägger ner <strong>en</strong> halv<br />
miljon kronor om året på att få de bästa stalltips<strong>en</strong>? Jag<br />
var ganska säker på att de skulle köra ett lägglopp i sista,<br />
så jag satsade <strong>en</strong> rejäl slant på slaktkandidat<strong>en</strong>. Därför<br />
satte jag rejält på d<strong>en</strong> häst<strong>en</strong>. Som jag sa, jag hade <strong>en</strong><br />
känsla. Äv<strong>en</strong> om vi tjänade <strong>en</strong> rejäl slant, så är årets<br />
sista trav ett klart lägglopp, det ger <strong>en</strong> besk smak i munn<strong>en</strong>,<br />
sa Michael. Det skall bli intressant att se vilka andra<br />
som vann, det är kunskap vi kommer att ha nytta av<br />
nästa säsong. Jag tror dock att vi skall akta oss för att se<br />
alltför glada ut när vi löser in bong<strong>en</strong>, någon kan ju få<br />
för sig att vi är inblandade.<br />
– Låt mig bjuda på ett glas vin under tid<strong>en</strong>, föreslog jag.<br />
Det kanske tar bort d<strong>en</strong> beska smak<strong>en</strong>. Så får vi summera<br />
ihop vad dag<strong>en</strong> gett.<br />
– Nu vet jag vem det var som vann, sa Michael när han<br />
satte sig och greppade ölglaset. Jag kollade diskret när<br />
proffs<strong>en</strong> löste in sina bongar, vi kan ha nytta av d<strong>en</strong><br />
kunskap<strong>en</strong> nästa säsong.<br />
Vi hade diskret löst in vår bong sist av alla och kunde<br />
konstatera att vi kammat hem <strong>en</strong> ord<strong>en</strong>tlig bunt med
Euros och satt kvar i bar<strong>en</strong> och läppjade på vår andra<br />
fatöl, när min mobiltelefon, som jag lagt på bordet när<br />
jag rotade efter plån<strong>bok</strong><strong>en</strong>, började surra och vibrera.<br />
Jag såg direkt att något inte var som det skulle, när jag<br />
fällde upp locket, det fanns fem obesvarade samtal registrerade<br />
alla från min eg<strong>en</strong> hemtelefon. M<strong>en</strong> jag svarade<br />
automatiskt:<br />
– Charles Thorn.<br />
Det var förstås Chantal, min hustru.<br />
– Var fan håller ni hus? skrek hon. Jag har ringt sex<br />
gånger. Hon var urförbannad, som bara <strong>en</strong> latinsk kvinna<br />
kan vara, så jag blev lite spak.<br />
– Jag hade som vanligt tryckt in ljudlösknapp<strong>en</strong> på telefon<strong>en</strong><br />
av misstag, djävla Ericsson, svarade jag. Vad har<br />
hänt? Du låter alldeles uppriv<strong>en</strong>. Och du har bara ringt<br />
sex gånger tänkte jag, m<strong>en</strong> det vågade jag förstås inte<br />
säga.<br />
– Här är det fullständigt kaos, polis och brandkår är här,<br />
någon har sprängt vår garagedörr. Det var <strong>en</strong> så kraftig<br />
laddning, att alla fönsterrutor i vårt och alla grannhus<br />
har sprängts i bitar. Alla larm i området tjuter, du hör<br />
va?<br />
Det värsta av allt, vattnet i pool<strong>en</strong> har runnit ner i källa-<br />
r<strong>en</strong> och in i din vinkällare, fortsatte hon.<br />
Jag satt helt tyst och kände hur färg<strong>en</strong> försvann från<br />
mitt ansikte. Jag tog <strong>en</strong> stor klunk öl och kunde tydligt<br />
höra ett sammelsurium av olika larm i telefon<strong>en</strong> och såg<br />
framför mig vår vackra villa strax utanför Sainte Maxime<br />
som vi köpt för ett år sedan. En praktfull villa i neoprov<strong>en</strong>salsk<br />
design, målad i d<strong>en</strong> gula färg, som är så<br />
typisk för region<strong>en</strong>. En iskall känsla kom över mig,<br />
någon hade förstört allt som jag verklig<strong>en</strong> lyckats med i<br />
livet i ett <strong>en</strong>da ögonblick. H<strong>en</strong>nes samtal fick mig att<br />
glömma d<strong>en</strong> fina vårkänslan och glädj<strong>en</strong> att ha ökat på<br />
min nyvunna förmög<strong>en</strong>het med hundra tus<strong>en</strong> Euros.<br />
Jag som nyss satt och hade tråkigt och saknade<br />
utmaningar. Fan i helvete! Det var faktiskt min <strong>en</strong>da<br />
tanke. Allt annat blev bara svart inför min inre syn. Fan<br />
i helvete!<br />
– Vi kommer så fort vi kan, stammade jag. Är du skadad?<br />
Jag försökte samla mig. Frågorna sprutade ur<br />
munn<strong>en</strong> på mig.<br />
– Ing<strong>en</strong> är skadad. Polischef<strong>en</strong> frågade efter dig. Jag vet<br />
inte vad han heter, m<strong>en</strong> han tycks känna till vem du är.<br />
– Hur ser han ut?<br />
– En lit<strong>en</strong> fyrkantig fransman med underlig dialekt,
mustasch och manchesterkostym. Bredaxlad.<br />
Chantal hade ganska precis beskrivit kommissarie<br />
Golleto, d<strong>en</strong> sicilianske poliskommissarie i Nice som<br />
haft hand om undersökning<strong>en</strong> av mordet på Feudo, d<strong>en</strong><br />
man som tidigare varit ägare till vår villa.<br />
Michael körde som om han varit ute efter förstaplats<strong>en</strong><br />
i Monacos Grand prix. Det tog ändå <strong>en</strong> dryg halvtimme<br />
att köra d<strong>en</strong> trafikerade väg<strong>en</strong> till St Tropez och sedan<br />
d<strong>en</strong> sista bit<strong>en</strong> på <strong>en</strong> väg som påminde om <strong>en</strong> resa i<br />
alperna. Serp<strong>en</strong>tin<strong>en</strong>, kallades d<strong>en</strong> i folkmun, ett passande<br />
namn. Han stannade g<strong>en</strong>om att tvärnita utanför<br />
vårt hus för att inte köra in i skock<strong>en</strong> av nyfikna och<br />
oroliga grannar, som samlats utanför vår trädgård, som<br />
var avspärrad av polis<strong>en</strong>s plastband. Jag kastade mig ur<br />
bil<strong>en</strong> och rusade in på d<strong>en</strong> asfalterade väg<strong>en</strong> till villans<br />
garage som låg i källarplanet. Någon hade lyckats stänga<br />
av larm<strong>en</strong> under tid<strong>en</strong> vi körde hem, så det var ganska<br />
tyst. Brandkår<strong>en</strong> hade <strong>en</strong> bil som pumpade vattnet ur<br />
källar<strong>en</strong> och d<strong>en</strong> brummade förstås <strong>en</strong> del, annars var<br />
det bara sorlet från d<strong>en</strong> stora skaran nyfikna som hördes.<br />
Garagedörr<strong>en</strong> stod vidöpp<strong>en</strong>. Vid <strong>en</strong> närmare kontroll<br />
såg jag att d<strong>en</strong> inte var öpp<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> var så gott som borta,<br />
sprängd i bitar av <strong>en</strong> kraftig sprängladdning.<br />
Jag kramade om Chantal, som stod vid sidan av<br />
Michaels fru Ulla och h<strong>en</strong>nes väninna Linda som hon<br />
delade sin konstateljé med.<br />
Mr Golleto, min korsikanske poliskontakt stod bredb<strong>en</strong>t<br />
i d<strong>en</strong> sluttande garageinfart<strong>en</strong> för att inte förlora<br />
balans<strong>en</strong>, ingrip<strong>en</strong> i ett int<strong>en</strong>sivt samtal med <strong>en</strong> brandkapt<strong>en</strong>.<br />
Jag försökte samla mig och ta in vad som hänt.<br />
Vår njurformade swimmingpool hade tömts på vatt<strong>en</strong>.<br />
En del av pool<strong>en</strong> hade skadats, varvid vattnet runnit ner<br />
i källar<strong>en</strong>.<br />
Jag var osäker på om det var sprängladdning<strong>en</strong> eller<br />
d<strong>en</strong> stora brandbil<strong>en</strong> som kört in på tomt<strong>en</strong>, som orsakat<br />
skadan på poolvägg<strong>en</strong>. Jag lutade åt att det nog var<br />
brandbil<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> stod alldeles för nära pool<strong>en</strong>.<br />
Några dagar efter att jag köpt huset för ett år sedan, av<br />
<strong>en</strong> nybliv<strong>en</strong> änka, madame Feudo, som just mist sin<br />
man i <strong>en</strong> skottduell i Nice hamn, hade jag vid <strong>en</strong> noggrann<br />
husesyn, ett par dagar efter det att köpet var klart,<br />
upptäckt att det fanns <strong>en</strong> dold vinkällare med mer än 20<br />
000 flaskor vin av yppersta kvalitet. När jag hämtat mig<br />
från chock<strong>en</strong> och insåg att vinet måste vara värt <strong>en</strong> förmög<strong>en</strong>het,<br />
gick jag ett par hårda ronder mot mitt sam-
vete. En tuff match som slutade med att samvetet vann<br />
och tvingade mig att ta kontakt med Madame Feudo för<br />
att berätta precis som det var över ett glas vitt nere i<br />
c<strong>en</strong>trum av Sainte Maxime.<br />
Hon berättade att hon kände till att h<strong>en</strong>nes man hade <strong>en</strong><br />
stor vinsamling, m<strong>en</strong> hon sade bara att jag kunde behålla<br />
d<strong>en</strong>. Hon ville inte kännas vid hans viner, oavsett<br />
vad de ev<strong>en</strong>tuellt kunde ha för värde. Behåll dem bara,<br />
eller häll ut dem. Couldn’t care less.<br />
Under tid<strong>en</strong> som jag arbetade fr<strong>en</strong>etiskt för att ta mig på<br />
fötter, märkte jag att det fanns massor av sönderslagna<br />
flaskor på golvet. Det stack till och jag förstod att jag<br />
skurit mig. Trots min ömkliga beläg<strong>en</strong>het, var det främst<br />
vinet jag tänkte på.<br />
Jag insåg med <strong>en</strong> gång att värdet på vinet skulle vara<br />
noll och intet om etikett<strong>en</strong> ramlat av. Visserlig<strong>en</strong> fanns<br />
<strong>en</strong> noggrann katalog över var samtliga flaskor var placerade<br />
i de olika hyllorna, i datorn, som fanns i vinkällar<strong>en</strong>s<br />
lilla kontor. M<strong>en</strong> hade datorn klarat översvämning<strong>en</strong>?<br />
Jag vände mig om och halvt vadande, halvt simmande<br />
tog jag mig in i kontoret. Det var beckmörkt, m<strong>en</strong> <strong>en</strong><br />
lit<strong>en</strong> strimma av ljus från brandbil<strong>en</strong> skymtade g<strong>en</strong>om<br />
dörrspringan.<br />
Vatt<strong>en</strong>ytan nådde <strong>en</strong> decimeter under skrivbordsskivan,<br />
där datorn stod. Jag skulle just rädda datorn när jag fick<br />
syn på Chantal i ögonvrån.<br />
– Akta dig, det är glashalt skrek jag. Dyngsur av rödvin<br />
och blod från de skärsår jag fick när jag fallit omkull<br />
och landade på <strong>en</strong> hög krossade vinflaskor, vadade jag<br />
vidare mot utgång<strong>en</strong> med datorn som ett litet barn i famn<strong>en</strong>.<br />
– Är du skadad? frågade hon oroligt<br />
– Asch, det är mest vin och vatt<strong>en</strong>, jag tror jag fick ett<br />
par skärsår bara, det är ing<strong>en</strong>ting. M<strong>en</strong> vinet, det är väl<br />
själve fan, att man inte skall kunna ha någonting i fred<br />
för tjuvar och banditer.<br />
– Lätt fånget lätt förgånget är väl ett ordspråk som passar<br />
in, sa Chantal ironiskt, hon var inte så förtjust i min<br />
inblandning i d<strong>en</strong> svindel med <strong>en</strong> vinsamling från Bordeaux,<br />
som jag och framför allt min gamle skattekonsult<br />
Fredrik dragits in i och som kostat honom och flera<br />
andra personer livet för ett år sedan.<br />
Det är obehagligt med inbrott, fortsatte hon bekymrat.<br />
Det kommer så nära inpå, jag vill inte bo kvar i huset,<br />
det känns besudlat, or<strong>en</strong>t på något sätt. Om huset nu går<br />
att reparera överhuvudtaget.<br />
– Det är <strong>en</strong> helt naturlig känsla, lugnade jag h<strong>en</strong>ne. M<strong>en</strong><br />
självklart skall vi reparera skadorna, skaffa ett stålstaket
och nya lås och skaffa säkrare larm, så kan vi känna oss<br />
trygga. Du skall inte behöva vara orolig.<br />
– Hur mycket har de förstört? Frågade hon lite försiktigt<br />
för att inte avslöja att hon var lite intresserad av värdet<br />
som vinet repres<strong>en</strong>terade. Trots allt hade vårt liv tack<br />
vare vinet, medfört ett rejält kliv uppåt på livskvalitetsskalan.<br />
Det var <strong>en</strong> befrielse att inte längre behöva vända<br />
på var<strong>en</strong>da krona.<br />
– Jag skall försöka skaffa mig <strong>en</strong> överblick sa jag och<br />
räckte över datorn till Chantal för att kunna fortsätta att<br />
vada över högarna av krossade flaskor allt längre in i<br />
vinkällar<strong>en</strong>.<br />
Det verkade som om tjuvarna blivit skrämda eller tröttnat<br />
på att slå sönder flaskor, det var nog högst ett hundratal<br />
flaskor som gått åt. Jag drog mig tillbaks, det var<br />
för mörkt och tog mig mot garaget och bytte till torra<br />
kläder, som hon hämtat.<br />
– God dag mr Golleto, sa jag så artigt jag kunde och<br />
blev pres<strong>en</strong>terad för brandkapt<strong>en</strong><strong>en</strong>.<br />
Hur såg det ut när ni kom till plats<strong>en</strong>? frågade jag.<br />
Mr Golleto svarade med <strong>en</strong> motfråga:<br />
– Är det ni som är d<strong>en</strong> nye ägar<strong>en</strong> till fastighet<strong>en</strong> efter<br />
Mr Feudo?<br />
– Inte riktigt, svarade jag lite darrig i röst<strong>en</strong>. Det var <strong>en</strong><br />
stiftelse som köpte huset av hans änka, jag bara disponerar<br />
det för närvarande, svarade jag.<br />
Golleto tittade under lugg med sitt vanliga höjda ögonbryn,<br />
utan att avslöja vad han tänkte eller visste. Mitt<br />
tips var att han visste exakt var han hade mig.<br />
– Jag förstår, sa han kort och lämnade oss för att inleda<br />
ett hetsigt samtal med brandkapt<strong>en</strong><strong>en</strong>.<br />
Jag fick aldrig något svar på min fråga om händelseförloppet.<br />
En man, klädd som <strong>en</strong> turist i färgglad skjorta och<br />
joggingbyxor med mörka solglasögon, stod bland de<br />
nyfikna och såg på förödels<strong>en</strong>. Han avvek inte bara från<br />
omgivning<strong>en</strong> med sin klädsel, utan också med sitt sätt<br />
att uppföra sig. Alla åskådare, mest nyfikna grannar,<br />
var upp<strong>en</strong>bart chockade och pladdrade livligt om orsak<strong>en</strong><br />
till det hemska som inträffat i deras lilla idylliska<br />
kvarter. Främling<strong>en</strong> däremot hade ansiktet uppstramat<br />
i <strong>en</strong> sammanbit<strong>en</strong> <strong>mask</strong> och var alldeles tyst. Plötsligt,<br />
som om han just kommit på att han var <strong>en</strong> katt bland<br />
hermelinerna, backade han, vände sig mot väg<strong>en</strong>. För<br />
att inte väcka mer uppmärksamhet, gick han sakta ner<br />
längs väg<strong>en</strong> tills han kom till <strong>en</strong> tvärgata, där han hade
parkerat <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> bil. Han hade med avsikt ställt d<strong>en</strong> med<br />
front<strong>en</strong> i riktning mot Sainte Maxime. Han startade d<strong>en</strong><br />
och gled nästan ljudlöst runt hörnet och försvann.<br />
– Helvete, helvete, helvete, fräste han nästan ohörbart<br />
mellan tänderna med läpparna spända till två smala<br />
streck.<br />
***<br />
Nästa morgon väcktes jag tidigt av Michael, som sa att<br />
två civilklädda poliser ville tala med mig. Jag blev lite<br />
skärrad, trots allt var jag ju invandrare i ett land där<br />
polis<strong>en</strong> var känd för att ha betydligt hårdare nypor än<br />
sina sv<strong>en</strong>ska kollegor. Deras talesman förklarade att jag<br />
vänlig<strong>en</strong> skulle följa med frivilligt till förhör på polisstation<strong>en</strong><br />
i Nice.<br />
Det var bara att hänga med!<br />
Jag satt i baksätet på <strong>en</strong> civil polisbil, som dock inte<br />
saknade handtag på insidan som i kriminalromaner, det<br />
var <strong>en</strong> helt vanlig Citroën C5. Det gick ganska fort till<br />
Nice, och så småningom hamnade vi i <strong>en</strong> byggnad med<br />
det pampiga namnet ”Commissariat C<strong>en</strong>tral de Police”<br />
ingraverat på <strong>en</strong> mässingsskylt. Station<strong>en</strong> ligger på Av-<br />
<strong>en</strong>ue Maréchal Foch, vilket jag kom ihåg från ett tidigare<br />
besök hos kommissarie Golleto. Jag visades in ig<strong>en</strong>om<br />
<strong>en</strong> dörr på andra våning<strong>en</strong> i polishuset där kommissarie<br />
Golleto tog emot i sitt <strong>en</strong>kla kontor.<br />
– Varsågod och sitt, sa han artigt på <strong>en</strong>gelska med betydligt<br />
bättre uttal än Peter Sellers gamle rollfigur<br />
Closeau. Jag tycker det är på tid<strong>en</strong> att vi har ett allvarligt<br />
samtal, det har hänt alltför många våldsamma saker det<br />
s<strong>en</strong>aste året, där ni varit inblandad på något sätt. Jag<br />
poängterar att ni inte är misstänkt för något brott, m<strong>en</strong><br />
jag har ett behov av att reda ut några saker.<br />
Varför inte berätta för mig lugnt och sansat hur ni hamnade<br />
på Rivieran och hur det kan komma sig att ni, som<br />
<strong>en</strong>ligt min sv<strong>en</strong>ske kollega Rudolf Jönsson i Sverige,<br />
varit r<strong>en</strong>t ut sagt utfattig i Sverige plötsligt har möjlighet<br />
att bo som <strong>en</strong> mångmiljonär? D<strong>en</strong> villa ni disponerar<br />
kan inte vara särskilt billig. Jag förstod på er fru att ni<br />
har <strong>en</strong> vinsamling på över 20 000 flaskor. Bara d<strong>en</strong> måste<br />
betinga ett avsevärt belopp.<br />
Jag var tvung<strong>en</strong> att harkla mig innan jag satte igång, jag<br />
var inte förberedd på detta samtal. Här gällde det alltså<br />
att hälla tungan rätt i mun.<br />
– Ja, det stämmer att jag för ett år sedan hade finansiella
problem i mitt hemland. Plötsligt fick jag av <strong>en</strong> händelse,<br />
jag var här på semester, ett erbjudande att indirekt<br />
hjälpa <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk bank att driva in <strong>en</strong> skuld av mr Feudo,<br />
som inte hade betalt det lån han hade till bank<strong>en</strong> för det<br />
hus jag numera disponerar.<br />
Jag berättade så noggrant som möjligt om allt som hänt<br />
för ett år sedan, utan att gå in på de detaljer som balanserade<br />
på gräns<strong>en</strong> till olagligheter. Att jag lyckats driva<br />
in skuld<strong>en</strong> och till och med lyckats över förväntan, så<br />
att det blev lite över, så att jag kunde lägga ett bud på ett<br />
parti vin i Bordeaux, som jag sedan sålt med god vinst,<br />
så att jag via <strong>en</strong> stiftelse kunnat köpa huset till ett fördelaktigt<br />
pris av änkan till mr Feudo. Stiftels<strong>en</strong> var min<br />
eg<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> det sade jag förstås ing<strong>en</strong>ting om, Licht<strong>en</strong>steins<br />
stiftelser är svåra att få insyn i. Anledning<strong>en</strong> till att<br />
jag lyckades med detta, var dels att jag redan tidigare<br />
hade kontakt med fastighetsmäklar<strong>en</strong> för att leta <strong>en</strong><br />
vinterbostad och att madame Feudo hade fått väldigt<br />
bråttom att flytta, efter mak<strong>en</strong>s plötsliga död. Jag undvek<br />
förstås att berätta att jag bevittnat mordet på h<strong>en</strong>nes<br />
make och att mördar<strong>en</strong>, <strong>en</strong> itali<strong>en</strong>sk gangster vid namn<br />
diTalora, som skottskadad tvingats fly i min hyrbil tillsammans<br />
med min gamle vän, skojar<strong>en</strong> Erkki Kousko,<br />
som hjälpt mig i vinhärvan. diTalora hade försvunnit<br />
blödande via Erkkis båt ut till havs och hade inte synts<br />
till sedan dess. Jag glömde också att berätta att jag spårat<br />
upp och lagt beslag på diTaloras efterlämnade väska på<br />
hans hotellrum. D<strong>en</strong> var proppfull med stulna kontanter,<br />
vilket starkt bidrog till att jag kunde finansiera köpet<br />
av Feudos lyxvilla. Jag berättade inte heller att jag tvingat<br />
d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ske vinhandlar<strong>en</strong> B<strong>en</strong>gt de Leurs att överlämna<br />
det vin han stulit till mig g<strong>en</strong>om <strong>en</strong> ganska hårdhänt<br />
övertalning. diTalora hade därefter behandlat sin tjuvkompanjon<br />
så hårdhänt att han drabbades av <strong>en</strong> hjärtinfarkt.<br />
Jag hade också, med diTaloras p<strong>en</strong>gar, betalt och<br />
samtidigt tipsat ett par andra vinhandlare att det var de<br />
Leurs som lurat dem på p<strong>en</strong>gar, vilket ledde till att han<br />
blev kvävd på sjukhuset. Ja, fan det var <strong>en</strong> hel del som<br />
jag inte berättade, m<strong>en</strong> jag lyckades ändå sy ihop <strong>en</strong><br />
ganska trovärdig story som förklarade varför jag hamnat<br />
i Sainte Maxime och att vi nog tänkte stanna kvar,<br />
trots att det från början var m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong> att vi bara skulle<br />
bo här på vintern. Jag berättade, för att Goletto inte skulle<br />
riva upp allt gammalt, att madame Feudo kände till att<br />
jag hittat mak<strong>en</strong>s vinsamling och att hon lät d<strong>en</strong> ingå i<br />
fastighetsaffär<strong>en</strong> utan extra kostnad .<br />
Golleto gjorde löpande små noteringar och ställde frågor<br />
om jag kände till mordet på Feudo, deLeurs och<br />
diTaloras försvinnande, m<strong>en</strong> där blånekade jag. Mordet
på Fredrik Bihnfelt, som utfördes av diTalora var <strong>en</strong>ligt<br />
Golleto länk<strong>en</strong> mellan mig och Feudo, vilket jag inte<br />
kunde förneka, m<strong>en</strong> han insåg att jag inte kunde bindas<br />
till att ha haft något med dessa mord att göra.<br />
– Tack, Mr Thorn, sa han slutlig<strong>en</strong>, det har varit <strong>en</strong> upplysande<br />
diskussion, m<strong>en</strong> äv<strong>en</strong> om det fattas några pusselbitar,<br />
så tror jag att ni i stort sett talat sanning. Jag<br />
hoppas vi slipper sådana här samtal i framtid<strong>en</strong> och ber<br />
att få framföra <strong>en</strong> hälsning till er förtjusande hustru. Jag<br />
skall se till att ni får skjuts tillbaks till er villa och skulle<br />
vilja ge er ett gott råd på väg<strong>en</strong>, se till att klara av era<br />
oavslutade affärer i Sverige, annars finns det <strong>en</strong> risk att<br />
jag tvingas samarbeta med de sv<strong>en</strong>ska myndigheterna<br />
om det finns misstanke om ekonomisk brottslighet, det<br />
vore ytterst otrevligt, speciellt för er.<br />
En rännil av kallsvett rann från hårfästet ner på kind<strong>en</strong><br />
när jag reste mig. Fan så obehagligt.<br />
Kapitel 2<br />
Moskva<br />
D<strong>en</strong> 20 augusti 1978<br />
Det var <strong>en</strong> spännande dag för de båda vännerna Vasilij<br />
Viktorovich och Leonid Zirganov.<br />
Båda hade avslutat sina studier vid Moskvas Universitet<br />
och hade uppnått strålande resultat. Främmande språk<br />
var deras bästa ämne. De var hängivna kommunister<br />
och sedan länge medlemmar i Partiet. Annars hade de<br />
aldrig kommit in på universitet över huvudtaget. De var<br />
medvetna om att de var band de kanske hundratals kandidater<br />
som valts ut bland tiotus<strong>en</strong>tals sökande.<br />
Nu var de redo att ta nästa steg på väg<strong>en</strong> för att erövra<br />
värld<strong>en</strong>. De kände sig starka, oövervinnerliga och<br />
adr<strong>en</strong>alinstinna. Nu var det dags att bevisa att de kunde<br />
stå upp för sitt land.<br />
När de nu stod framför d<strong>en</strong> tre meter höga ekport<strong>en</strong> i<br />
det hus som täckte ett helt kvarter blev de ändå lite bleka<br />
om nos<strong>en</strong>. Att stå framför d<strong>en</strong> <strong>en</strong>orma byggnad som<br />
kallas Lublianka, för allmänhet<strong>en</strong> mest känd som värld<strong>en</strong>s<br />
hårdaste fängelse, kunde få vem som helst att darra<br />
i knäveck<strong>en</strong>.
I samma byggnad fanns emellertid också huvudkontoret<br />
för ”Komitet Gosudarstv<strong>en</strong>noy Bezopasnosti”, i vardagslag<br />
”KGB” och de båda stud<strong>en</strong>terna var här för att<br />
komma igång med sin utbildning till ag<strong>en</strong>ter. De gick in<br />
g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong> och letade upp sekretariatet där de anmälde<br />
sig.<br />
De fick anvisning vart de skulle ta väg<strong>en</strong> och hamnade<br />
i <strong>en</strong> slags mottagningssluss, där de fick lämna sina fingeravtryck,<br />
vägdes och mättes noggrant, för att sedan<br />
slussas vidare in i <strong>en</strong> stor hall, där de upptäckte att de<br />
var långt ifrån <strong>en</strong>samma. Ett femtiotal välväxta män i<br />
deras eg<strong>en</strong> ålder stod eller satt på golvet i olika stora<br />
grupper. Det var inte bara ryssar, där fanns kamrater<br />
från hela östblocket, d<strong>en</strong> största utländska grupp<strong>en</strong> var<br />
från Tjeckoslovaki<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> där fanns också folk från<br />
Nordkorea, flera afrikanska stater, Sydamerika, Kuba,<br />
Palestina och Liby<strong>en</strong>.<br />
Det rådde tystnad i sal<strong>en</strong>, allt samtal skedde med låga<br />
viskningar. Officerare från KGB såg till att det inte<br />
snackades i onödan. Ing<strong>en</strong> vågade utmärka sig g<strong>en</strong>om<br />
att ställa frågor.<br />
Hela dag<strong>en</strong> gick utan att det hände något mer än att <strong>en</strong><br />
ständig ström av nya rekryter strömmade in.<br />
Först s<strong>en</strong>t på eftermiddag<strong>en</strong> fick de något att äta.<br />
Klockan tio på kväll<strong>en</strong>, beordrades samtliga ut på <strong>en</strong><br />
stor öpp<strong>en</strong> plats inom det stora Lubliankakvarteret.<br />
De delades in i grupper som tydlig<strong>en</strong> bestämts i förväg,<br />
skickades in i ett antal stora transporthelikoptrar som<br />
transporterade dem ett par, kanske tre timmar innan de<br />
landade i beckmörker. Ing<strong>en</strong> sa ett ord om destination<strong>en</strong><br />
och ing<strong>en</strong> vågade fråga.<br />
De hämtades på ett mindre militärflygfält av ett antal<br />
lastbilar med flak täckta av pres<strong>en</strong>ningar där de bryskt<br />
knuffades upp och transporterades till ett slags läger.<br />
På <strong>en</strong> stor öpp<strong>en</strong> grusplan, indelades de i samma grupper<br />
de haft i helikoptrarna och hänvisades därefter till<br />
<strong>en</strong> barack för varje grupp. De fick reda på att d<strong>en</strong> grupp<br />
de tillhörde kallades pluton och tilldelades ett plutonnummer.<br />
Snabbt valde de sängplats och somnade så<br />
småningom, ganska omtumlade.<br />
Tidigt nästa morgon väcktes de av <strong>en</strong> kortväxt man i<br />
militäruniform. Med hög röst pres<strong>en</strong>terade han sig som<br />
löjtnant Ivan Brezinsky, Han komp<strong>en</strong>serade sin lit<strong>en</strong>het<br />
med att skrika högt och skräckinjagande. Gapade och<br />
svor över att de inte kom ut ur barackerna fort nog.<br />
Alla fick ställa upp i plutoner indelade efter d<strong>en</strong> barack<br />
de blivit tilldelade i kväll<strong>en</strong> före.<br />
En ståtlig officer trädde fram och ställde sig framför
dem. pres<strong>en</strong>terade sig som överste Alexander Potopov,<br />
högste chef för anläggning<strong>en</strong>. Han förklarade att utbildning<strong>en</strong><br />
hade r<strong>en</strong>t militär prägel och att de befann sig i<br />
Uralberg<strong>en</strong> i närhet<strong>en</strong> av Kirov i ett väl inhägnat område<br />
bevakat av KGB soldater.<br />
Barackerna låg väl gömda i skog<strong>en</strong> och höll god standard<br />
för att vara i Sovjetunion<strong>en</strong>. Anläggning<strong>en</strong> var<br />
utrustad med allehanda utrustning för fysisk träning.<br />
Han förklarade att det fanns <strong>en</strong> swimmingpool, ett café<br />
och till och med <strong>en</strong> biograf inom området, för att ge<br />
dem något att göra på fritid<strong>en</strong>.<br />
De utrustades med militära <strong>en</strong>kla uniformer, m<strong>en</strong> också<br />
kläder för idrott och liknande aktiviteter.<br />
D<strong>en</strong> gaphalsige löjtnant Brezinsky, var också ansvarig<br />
för morgonjogging<strong>en</strong>, där han visade sin klass, de hade<br />
alla problem att hänga med i hans tempo, <strong>en</strong> del mer än<br />
andra förstås.<br />
Leonid och Vassilij var inte särskilt vältränade, så d<strong>en</strong><br />
första tid<strong>en</strong> fick det ta i så de kräktes vid varje pass.<br />
Efter <strong>en</strong> månad hade de med hjälp av sin ungdom och<br />
goda g<strong>en</strong>er tränat upp sin kondition och hängde med<br />
allt bättre utan att behöva ta ut sig helt.<br />
Utbildning<strong>en</strong> varade nio månader, varvad teoretisk utbildning<br />
och fysisk träning. Gallring<strong>en</strong> var hård. D<strong>en</strong><br />
första tid<strong>en</strong> var det nära att de hade försökt rymma.<br />
Eller dött, de visste inte vilket som var bäst. Vasilij hittade<br />
snabbt <strong>en</strong> lösning.<br />
– Låt oss låtsas att vi är döda. De kan inte göra oss<br />
något. Vi finns inte. Varje slag eller orättvis behandling<br />
kvittar. Bara titta dem i ögon<strong>en</strong> och tig.<br />
Om de tvingar oss att sitta i kallt vatt<strong>en</strong> tills vi svimmar,<br />
så låt dem. Vi finns någon annanstans.<br />
Många kamrater försvann ifrån utbildning<strong>en</strong>, ungefär<br />
hälft<strong>en</strong> bara under d<strong>en</strong> första månad<strong>en</strong>.<br />
Ing<strong>en</strong> visste vart de tog väg<strong>en</strong>.<br />
Det fanns många goda kamrater bland stud<strong>en</strong>terna, m<strong>en</strong><br />
det fanns också <strong>en</strong> del rötägg. Morsgrisar som skvallrade<br />
till befäl<strong>en</strong> om allt. Speciellt var det <strong>en</strong> av de östtyska<br />
stud<strong>en</strong>terna, Hermann Gehr från Dresd<strong>en</strong>. Han avslöjade<br />
att Vassilij hade lämnat området <strong>en</strong> natt för att uppvakta<br />
<strong>en</strong> ung dam från Kirov. Vassilij var svår på fruntimmer<br />
och kunde inte nöja sig med att masturbera som<br />
de andra. Hans bestraffning bestod av 7 dagars husarrest,<br />
d<strong>en</strong> lindrigaste form<strong>en</strong> av bestraffning, samt<br />
gonnore.<br />
När han kvidande av smärta pissade blod innan behandling<strong>en</strong><br />
börjat verka, svor han att hämnas på tysk<strong>en</strong>, vid<br />
ett lämpligt tillfälle.
Lägerlivet gick framåt och de inledde nästa etapp, där<br />
de fick lära sig allt från hur man värvade ag<strong>en</strong>ter med<br />
hjälp av utpressning och mutor till hur man tog livet av<br />
folk på olika sätt.<br />
De fick också veta att det fanns olika former av<br />
bestraffningar. Under utbildning<strong>en</strong> fanns det <strong>en</strong> lindrig<br />
bestraffning husarrest i 7 dagar, det visste Vassilij redan.<br />
För förräderi eller desertering fanns bara ett straff: Avrättning,<br />
vilket skulle utföras oavsett var de befann sig<br />
på jord<strong>en</strong>. Det gick inte att undgå sitt straff.<br />
Utbildning<strong>en</strong> följde <strong>en</strong> strikt rutin:<br />
+Väckning kl. 0530.<br />
+Löpträning 15 minuter till <strong>en</strong> timme,<br />
+Rakning och dusch. Huvudet skulle rakas <strong>en</strong> gång i<br />
veckan.<br />
+Frukost, som var väl tilltag<strong>en</strong> och god för att vara i<br />
Sovjetunion<strong>en</strong>..<br />
+Lektioner med speciallärare i varje ämne<br />
+Sju dagar i veckan.<br />
Allt skedde i respektive barack, där det fanns två klassrum,<br />
gym, café, ett läsrum, och ett vap<strong>en</strong>förråd. Alla<br />
barackerna var anslutna till <strong>en</strong> gem<strong>en</strong>sam korridor som<br />
ledde till badhuset med inomhuspool.<br />
Det blev lite bättre efterhand, som de lärt sig rutinerna.<br />
M<strong>en</strong> de båda vännerna beslöt att förbli levande döda.<br />
Det gav dem styrka om det skulle komma något oväntat.<br />
Vilket det gjorde regelbundet.<br />
Befäl<strong>en</strong> letade hela tid<strong>en</strong> efter svagheter som skulle<br />
undanröjas.<br />
Leonid råkade vid ett tillfälle avslöja att han tyckte om<br />
hundar. Ivan Brezinsky fick reda på detta.<br />
En vecka s<strong>en</strong>are fick de se <strong>en</strong> stor hund som stod bund<strong>en</strong><br />
vid <strong>en</strong> flaggstång i utkant<strong>en</strong> av uppställningsplats<strong>en</strong>.<br />
Brezinsky beordrade fram Leonid.<br />
– Kamrat Leonid, jag beordrar er att visa hur ni oskadliggör<br />
<strong>en</strong> vakthund. Han slängde till Leonid ett blodigt<br />
bylte med köttslamsor, det gick så hastigt att han inte<br />
hann ducka. I samma ögonblick släpptes hund<strong>en</strong> som<br />
var tränad att anfalla allt som rörde sig inom området på<br />
natt<strong>en</strong> då han gick på vakt i d<strong>en</strong> korridor som bildades<br />
av det inre och yttre ståltrådsstängslet runt hela området.<br />
Leonid insåg att han inte kunde vägra, m<strong>en</strong> var inte<br />
säker på vad ordern innebar. Han hade god hand med<br />
djur och såg det inte som ett stort problem att lugna ner
hund<strong>en</strong>. Han slängde till d<strong>en</strong> köttslamsorna och satte<br />
sig på huk så att han fick ögonkontakt med djuret<br />
Hund<strong>en</strong> gick till angrepp, d<strong>en</strong> var rasande, m<strong>en</strong> snabbt<br />
som <strong>en</strong> blixt stack Leonid in hand<strong>en</strong> i gapet på d<strong>en</strong><br />
dräglande hund<strong>en</strong>, <strong>en</strong> tysk schäfer. Han kände värm<strong>en</strong><br />
i hundgapet och tryckte fingrarna ner i svalget. Hund<strong>en</strong><br />
kom av sig helt och började slicka Leonids hand.<br />
Hans kamrater applåderade hans skickliga agerande, m<strong>en</strong><br />
de kunde ju inte veta att han lärt sig detta av sin far, när<br />
han tränade slädhundar i Sibiri<strong>en</strong>. Ing<strong>en</strong> hund gillar att<br />
få fingrar nerstoppade i hals<strong>en</strong>, oavsett ras och storlek.<br />
– Kamrat Leonid, jag beordrar er att döda angripar<strong>en</strong>,<br />
skrek löjtnant Brezinsky.<br />
– Löjtnant, anhåller att få slippa döda ett oskyldigt djur,<br />
det kräver inget mod, bara att man kan sikta. Han är<br />
oskadliggjord <strong>en</strong>ligt order.<br />
Löjtnant<strong>en</strong> blev röd i ansiktet av ilska.<br />
– Döda hund<strong>en</strong>!<br />
Leonid insåg att det var lönlöst att fortsätta vägra. Han<br />
reste sig upp och tog fram sin Kalasjnikov, osäkrade<br />
vapnet och siktade på hund<strong>en</strong>, som satt lugnt och såg<br />
upp på Leonids ansikte.<br />
– Stopp skrek Brezinsky. Vem har sagt att du skall skjuta<br />
hund<strong>en</strong>? Du skall använda din kniv!<br />
Vassilij såg att Leonid var så förbannad att han var nära<br />
att skjuta löjtnant<strong>en</strong> i stället för hund<strong>en</strong>. Han lyckades<br />
lugna sig i sista stund, lade ner geväret på mark<strong>en</strong> och<br />
gick sakta fram till djuret och satte sig åter på huk och<br />
talade lugnt till hund<strong>en</strong>, som nu lade sitt huvud i hans<br />
famn. Snabbt skar han hals<strong>en</strong> av hund<strong>en</strong> och höll kvar<br />
d<strong>en</strong> i famn<strong>en</strong> tills d<strong>en</strong> dött. Blodet sprutade över Leonid,<br />
vilket dolde hans tårar.<br />
Han reste sig upp och sa:<br />
– Uppdraget utfört, Löjtnant. Hans röst vibrerade av<br />
hat.<br />
Brezinsky märkte hatet förstås och beordrade Leonid<br />
att åter ta fram sin kniv och skära av hela huvudet på<br />
hund<strong>en</strong> och kasta ut det i skog<strong>en</strong>, tillsammans med kropp<strong>en</strong>.<br />
Nerblodad från topp till tå utförde Leonid uppdraget.<br />
Han grät tyst hela natt<strong>en</strong>. Vassilij var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>de som hörde<br />
hans förtvivlan och försökte förgäves att trösta honom.<br />
Tre dagar efter incid<strong>en</strong>t<strong>en</strong> med hund<strong>en</strong> beordrades uppställning<br />
klockan fem på morgon<strong>en</strong>.
Överste Potopov stod framför dem med gravallvarligt<br />
ansiktsuttryck:<br />
– Lystring!<br />
Det har inträffat ett dödsfall inom området. En officer<br />
har blivit dödad. Det var <strong>en</strong> regelrätt avrättning. Mordet<br />
inträffade i offrets säng, mitt i natt<strong>en</strong>. Vi har ing<strong>en</strong> speciell<br />
person som kan misstänkas för att ha utfört dådet,<br />
vilket innebär att vi har åttiofem misstänkta. En av er<br />
eller någon av de övriga befäl<strong>en</strong> måste ha utfört mordet.<br />
Vi kommer att tvingas hålla förhör med samtliga, bland<br />
annat med hjälp av lögndetektor. Ni kommer från och<br />
med kl. 06:00 att kallas till förhör, <strong>en</strong> och <strong>en</strong>. När alla<br />
har gått ig<strong>en</strong>om förhöret får ni frukost, under förutsättning<br />
att vi hittat d<strong>en</strong> skyldige. Om inte, så börjar vi om<br />
från början. Det ger oss <strong>en</strong> chans att pröva hur ni motstår<br />
tortyr, <strong>en</strong> övning som ni ändå skall gå ig<strong>en</strong>om så<br />
småningom. Nu blir det mer realistiskt.<br />
Alla hade fått lära sig hur man klarar <strong>en</strong> lögndetektor<br />
utan att ändra puls, vilket hade varit svårt för vissa, m<strong>en</strong><br />
lättare för andra.<br />
Det blev ing<strong>en</strong> frukost och ing<strong>en</strong> mat överhuvudtaget<br />
på tre dygn.<br />
På fjärde dag<strong>en</strong>s morgon blev det ny uppställning. Alla<br />
var hungriga och irriterade.<br />
Överste Potopov stod åter framför sina mannar.<br />
– Jag vill berätta att samtliga har klarat testet med lögndetektor<br />
utmärkt. Ni har också utstått mild tortyr på ett<br />
godtagbart sätt. Det är därför med glädje jag kan konstatera<br />
att mördar<strong>en</strong> trots detta har avslöjats. Vi har i dag<br />
på morgon<strong>en</strong> g<strong>en</strong>omfört <strong>en</strong> snabb rättegång och dömt<br />
d<strong>en</strong> skyldige till död<strong>en</strong>.Ni kan återvända till era baracker<br />
för frukost. Klockan åtta är det uppställning för att bevittna<br />
avrättning<strong>en</strong> av mördar<strong>en</strong>. Utgå.<br />
Skvallerbyttan som satt dit Vassilij, östtysk<strong>en</strong> Hermann<br />
Gehr. hade dömts för mordet. Han avrättades klockan<br />
åtta som utlovat inför alla kamrater. Alla stod tysta och<br />
allvarliga med böjda huvud<strong>en</strong>. Gehr skrek som <strong>en</strong> gris<br />
på väg till slakt. Jag är oskyldig, det var inte jag! Ing<strong>en</strong><br />
fällde <strong>en</strong> tår över skitstöveln.<br />
% Han fick vad han förtjänade, sa Vassilij, d<strong>en</strong> djävla<br />
tjallar<strong>en</strong>.<br />
Efter d<strong>en</strong> tragiska händels<strong>en</strong> blev det faktiskt bättre i<br />
lägret, tvärt emot vad Leonid och Vassilij hade befarat.<br />
Befäl<strong>en</strong> visade mer respekt för sin uppgift och inga fler<br />
sadistiska utspel förekom. Däremot skärptes krav<strong>en</strong> på<br />
disciplin och träning<strong>en</strong> blev mycket mer fysiskt krä-
vande, vilket de båda kamraterna inte hade något emot.<br />
Att ge sitt yttersta och ta ut sig fullständigt gjorde att de<br />
mådde bättre, sov bättre och blev starkare för varje dag<br />
som gick. Mot slutet av utbildning<strong>en</strong> fanns det inte ett<br />
befäl och knappast någon av rekryterna som hängde<br />
med Leonid och Vassilij i någon idrottsgr<strong>en</strong>. De kände<br />
varandra sedan barnsb<strong>en</strong>, de var båda från <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> stad<br />
i Sibiri<strong>en</strong>, Y<strong>en</strong>isejsk, inte långt från Krasnojarsk och var<br />
vana vid vintrar med temperaturer nedåt minus 40 grader<br />
och somrar med 40 graders värme.<br />
Deras föräldrar arbetade i gruvorna och vid de stora<br />
stålverk<strong>en</strong> i området. Deras far- och morföräldrar hade<br />
varit lägerkomm<strong>en</strong>danter i Gulag, m<strong>en</strong> det talade man<br />
inte så mycket om, det fanns där bara som något outtalat,<br />
som alltid dämpade glädj<strong>en</strong> i familj<strong>en</strong>. Det hade nog<br />
varit fruktansvärda tider när kamrat Stalin härjade som<br />
värst.<br />
Efterhand som utbildning<strong>en</strong> fortskred, lättade disciplin<strong>en</strong><br />
och allt blev lättare, r<strong>en</strong>t av trivsamt. De båda vännerna<br />
framstod som mönsterelever och avslutade sin<br />
grundutbildning med högsta betyg.<br />
Efter d<strong>en</strong> avslutade grundutbildning återfördes de till<br />
Moskva för ett års specialträning. De skulle arbeta i 1:a<br />
division<strong>en</strong> av KGB, vilket innebar tjänst i främmande<br />
land.<br />
De fick specialutbildning i olika språk, varje antydan till<br />
främmande acc<strong>en</strong>t slipades bort med hjälp av infödda<br />
lärare. Inte <strong>en</strong>s Kinas underrättelsetjänst hade bättre<br />
språkutbildning än KGB. Tio timmar om dag<strong>en</strong> satt de<br />
på skolbänk<strong>en</strong> och hade väl inte klarat av d<strong>en</strong>na omställning<br />
om språkstudierna inte avbrutits varje dag för<br />
två timmars fysisk träning, som leddes av <strong>en</strong> helt ny typ<br />
av lärare. De fick lära sig att döda utan att lämna spår,<br />
vilket visade sig vara skrämmande <strong>en</strong>kelt. Olika former<br />
av asiatiska kampsporter stod också på programmet,<br />
som syftade till att de i varje ögonblick av fara skulle<br />
handla instinktivt och effektivt utan att behöva fundera.<br />
Döda om det behövdes utan <strong>en</strong> sekunds tvekan. M<strong>en</strong> de<br />
fick också lära sig fina manér, vett och etikett och kulturskillnader<br />
i olika länder med hjälp av infödda lärare.<br />
Efter utbildning<strong>en</strong> skulle de kunna passera som infödda<br />
fransmän, <strong>en</strong>gelsmän, tyskar eller spanjorer, dessutom<br />
alla stater i det sovjetiska väldet. Träning<strong>en</strong> avslutades<br />
med <strong>en</strong> rundresa i hela Europa, där exam<strong>en</strong>sarbetet var<br />
att inte bli avslöjad som utlänning vid ett <strong>en</strong>da tillfälle.<br />
Båda godkändes.<br />
Dessutom hade de tilldelats var sitt specialspråk som de<br />
fick fördjupade kunskaper i, parallellt med ytterligare
och mer djuplodande insikter i ländernas historia, geografi.<br />
kultur och politik.<br />
Så var det dags för exam<strong>en</strong>.<br />
De båda vännerna festade långt in på natt<strong>en</strong> med sina<br />
favoritlärare för att fira sin exam<strong>en</strong>. Efteråt fortsatte de<br />
ut i Moskvanatt<strong>en</strong> och blev framemot småtimmarna<br />
ord<strong>en</strong>tligt på sniskan.<br />
– Vilka minn<strong>en</strong> vi har tillsammans, sluddrade Leonid.<br />
– Vilket är ditt starkaste minne? frågade Vassilij.<br />
– Behöver du fråga om det? Det var när d<strong>en</strong> där djävla<br />
idiot<strong>en</strong> Brezinsky tvingade mig att mörda <strong>en</strong> hund.<br />
– Ditt starkaste minne? kontrade Leonid.<br />
– När jag knäckte nack<strong>en</strong> på honom förstås!<br />
– Vem knäckte du nack<strong>en</strong> på?<br />
– Brezinsky, så klart. Jag kunde inte klara av att se hur<br />
förtvivlad du var.<br />
– Du knäckte honom för min skull! Vilk<strong>en</strong> hjälte. Det<br />
kommer jag aldrig att glömma.<br />
M<strong>en</strong> tysk<strong>en</strong> då, hur kunde han erkänna?<br />
– Jag vet inte om han erkände, m<strong>en</strong> han hade lämnat ett<br />
dricksglas med sina fingeravtryck i Brezinskys sovrum,<br />
d<strong>en</strong> dumme djäveln.<br />
– Hur vet du det?<br />
– Jag bjöd honom på ett glas vodka i vår barack och tog<br />
med mig glaset när jag hälsade på Brezinsky i hans barack.<br />
Visste du att han var bög?<br />
– Vem var bög? Gehr?<br />
– Kanske var han också bög, m<strong>en</strong> jag tänkte på Brezinsky,<br />
han gillade mig skarpt! Det var han som bjöd in mig till<br />
<strong>en</strong> kärleksstund! Det kostade honom livet.<br />
Leonid föll i tårar och omfamnade sin kamrat och kysste<br />
honom mitt på munn<strong>en</strong>. Sedan tog han fram <strong>en</strong> kniv<br />
och skar <strong>en</strong> djup skåra i sitt finger och skar sedan ett lika<br />
stort snitt i Vassilijs finger och de bytte blod. De hade<br />
gjort samma sak på lek som små knattar hemma i<br />
Y<strong>en</strong>isejsk, m<strong>en</strong> nu var det allvar. Blodsbröder för evigt.<br />
Redan nästa dag var de på väg ut i värld<strong>en</strong>, var och <strong>en</strong><br />
på sitt håll för att praktiskt få erfara hur det var att smälta<br />
in i ett främmande land. Trots allt var utbildning<strong>en</strong> i<br />
Moskva teoretisk, bortsett från exam<strong>en</strong>sresan, m<strong>en</strong> då<br />
hade de haft beskyddare vid sin sida.<br />
Det skulle komma att dröja länge innan de sågs ig<strong>en</strong>.<br />
Leonid Zirganov hamnade i Estlands huvudstad Tallinn<br />
som praktikant på ett stort verkstadsföretag, vars chef<br />
Januzs B<strong>en</strong>dinov tog hand om honom under två års tid.<br />
B<strong>en</strong>dinov var också KGB ag<strong>en</strong>t med överstes grad. Ing<strong>en</strong>
förutom Leonid kände till hans bakgrund inte <strong>en</strong>s hans<br />
sekreterare.<br />
Fabrik<strong>en</strong> tillverkade militär utrustning, så man ville ha<br />
full kontroll.<br />
De två blev mycket goda vänner och umgicks äv<strong>en</strong> på<br />
fritid<strong>en</strong>. Januzs, som var ca 15 år äldre än Leonid, var<br />
från samma hemtrakt, vilket bidrog till att de svetsades<br />
samman på ett sätt som var ovanligt i Sovjetstat<strong>en</strong> på<br />
grund av angivarsystemet.<br />
Vasilij Viktorovich skickades lite längre bort, till Sydamerika,<br />
där han fick arbeta som assist<strong>en</strong>t till<br />
handelsattachén på Sovjets ambassad i Rio de Janeiro.<br />
Han stannade i två år för att långsamt smälta in i det<br />
brasilianska samhället. Det sista året arbetade han som<br />
inköpschef för ett företag som handlade med fisk över<br />
hela Sydamerika.<br />
Efter sina år som praktikanter återvände de direkt till<br />
Moskva för att få sina slutgiltiga placeringsorder. M<strong>en</strong><br />
de träffades aldrig innan de hamnade på sina slutdestinationer.<br />
De ingick från och med nu i ett välutvecklat nätverk av<br />
ag<strong>en</strong>ter med sina egna regler och koder, som verkade<br />
över hela värld<strong>en</strong>.<br />
Leonid Zirganov hamnade i Stockholm, där han startade<br />
<strong>en</strong> affärsrörelse vars affärsidé var tillverkning och<br />
import av varor från Estland, samt export till Öst. Många<br />
sv<strong>en</strong>ska företag var intresserade av tillverkning i Estland<br />
och att komma in på d<strong>en</strong> <strong>en</strong>orma marknad<strong>en</strong> i Öst.<br />
Leonids språkkunskaper och kontakter gjorde att hans<br />
företag snabbt blev framgångsrikt.<br />
Vasilij Viktorovich hamnade i Lissabon och etablerade<br />
<strong>en</strong> importrörelse.<br />
De inledde sina arbet<strong>en</strong> med att smälta in i sina nya<br />
hemländer, utan att göra för mycket väs<strong>en</strong> av sig. De<br />
var mycket noga med att hålla sig inom lag<strong>en</strong>s råmärk<strong>en</strong>,<br />
inte <strong>en</strong> parkeringsbot fick fläcka deras status som goda<br />
samhällsmedborgare.<br />
Efter ett par år var det ing<strong>en</strong> som kunde ana att de inte<br />
var födda och uppvuxna i det land där de verkade.<br />
De arbetade målmedvetet med sina uppgifter som rörde<br />
observationer av politik, armérörelser, kriminalitet och<br />
annat som intresserade deras uppdragsgivare och rapporterade<br />
regelbundet till sina chefer g<strong>en</strong>om det nätverk<br />
av KGB folk som fanns på varje Sovjetisk ambassad.
Utåt sett var de fullt upptagna med sina affärsrörelser<br />
och umgänge med utvalda personer bland sina nya landsmän.<br />
Leonid Zirganov hade etablerat sig ord<strong>en</strong>tligt i Stockholm.<br />
”International Business inc.” ingraverat i <strong>en</strong> tjock,<br />
högglanspolerad mässingsplatta, fastskruvad mitt på<br />
1800-talsdörr<strong>en</strong> i massiv bonad ek, gav <strong>en</strong> antydan om<br />
det luxuöst inredda kontoret som fanns innanför dörr<strong>en</strong>.<br />
Väl inne på kontoret möttes man av <strong>en</strong> sparsmakad m<strong>en</strong><br />
elegant reception i masurbjörk, bemannad av <strong>en</strong> medelålders<br />
kvinna i chaneldräkt. Hon doftade dyr tung parfym<br />
och bar sina år väl. H<strong>en</strong>nes hår var rakt, långt och<br />
färgat i <strong>en</strong> kastanjebrun nyans. Proffsarbete, mycket välgjort.<br />
Kontoret i övrigt innehöll ett par, kanske tre rum i fil, ett<br />
kök och ett stort konfer<strong>en</strong>srum med ett välpolerat<br />
mahognybord, ca fem meter långt och två meter brett.<br />
Bordet hade mjukt rundade hörn och var omgivet av ett<br />
stort antal läderklädda stolar och runt de höga fönstr<strong>en</strong><br />
hängde tunga sammetsgardiner i <strong>en</strong> ljus grå nyans, som<br />
matchade de likaledes gråmålade väggarna <strong>en</strong> aning ljusare<br />
kanske.<br />
Väggarna var prydda med dyrbar konst av såväl sv<strong>en</strong>ska<br />
som internationella konstnärer.<br />
Doft<strong>en</strong> av läder dominerade konfer<strong>en</strong>srummet och var<br />
det <strong>en</strong>da rum där inte kvinnans parfym fått fäste i väggarna.<br />
I det innersta rummet residerade chef<strong>en</strong>, Leonid<br />
Zirganov, iklädd skräddarsydd, mörkgrå kostym i tunn<br />
cashmere, skjorta med diskret rutmönster, kvadratiskt<br />
formade manschettknappar i guld med <strong>en</strong> relativt diskret<br />
diamant i <strong>en</strong>a hörnet. Ett monogram var broderat<br />
på bröstfickan, vilket visade att skjortan inte var köpt<br />
på NK:s Herr, utan specialbeställd. Doft<strong>en</strong> i hans rum<br />
skiljde sig också lite från det övriga kontoret, han använde<br />
<strong>en</strong> lite sötaktig Davidoff.<br />
Leonid, till skillnad från Vassilij, var <strong>en</strong> aning vräkig,<br />
ville visa att det fanns p<strong>en</strong>gar bakom hans verksamhet.<br />
Det <strong>en</strong>da som bröt mönstret av <strong>en</strong> perfekt g<strong>en</strong>tleman<br />
var d<strong>en</strong> iögon<strong>en</strong>fallande röda slips som avrundade d<strong>en</strong><br />
annars så sobra klädseln. Han var väl medvet<strong>en</strong> att hans<br />
yttre tilltalade kvinnor i alla åldrar, något som han utnyttjade<br />
när det tjänade hans syft<strong>en</strong><br />
Leonid arbetade inte särskilt ofta på kontoret, han var<br />
mest på resande fot. Kontoret var i själva verket bara <strong>en</strong><br />
fasad för hans arbete som KGB-ag<strong>en</strong>t för Sovjetunio-
n<strong>en</strong>s räkning. Ing<strong>en</strong> som kände Leonid Zirganov, utanför<br />
KGB naturligtvis, skulle tro att d<strong>en</strong>ne man, vältränad,<br />
blåögd, något över medellängd med harmoniskt,<br />
nästan lite vekt ansikte, rågblont hår, i själva verket var<br />
ryss, född i Y<strong>en</strong>isejsk, <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> stad i skuggan av<br />
Krasnojarsk i c<strong>en</strong>trala Sibiri<strong>en</strong>.<br />
***<br />
Vasilij Viktorovich tänkte tillbaks på <strong>en</strong> varm junidag<br />
för fem år sedan, när han som färdigexaminerad KGB<br />
ag<strong>en</strong>t landade på Lissabons internationella flygplats och<br />
trängdes med <strong>en</strong> mängd turistande människor från hela<br />
värld<strong>en</strong> blandat med affärsres<strong>en</strong>ärer och vanliga<br />
Lissabonbor på resande fot.<br />
Han kom ihåg vilk<strong>en</strong> känsla av lycka att få lämna Moskva<br />
för gott för att bo i detta paradis.<br />
Under tid<strong>en</strong> han förberedde sin tjänst för KGB i Portugal<br />
skulle han kunna förväxlas med <strong>en</strong> vanlig turist från<br />
Brasili<strong>en</strong>. En av anledningarna till att KGB valt att placera<br />
honom i Portugal, var hans utse<strong>en</strong>de. Han var av<br />
medellängd, smärt, svart hår och olivfärgad hy. Han hade<br />
inga som helst likheter med <strong>en</strong> vanlig rysk medborgare,<br />
ännu mindre med <strong>en</strong> helt vanlig ung man från Y<strong>en</strong>isejsk<br />
i Sibiri<strong>en</strong>. Man skulle nog kunna säga att han var <strong>en</strong><br />
stilig ung portugis med <strong>en</strong> välansad mustasch på sin<br />
välformade överläpp. Flickorna vände sig om efter<br />
honom.<br />
Vassilijs bakgrund var noggrant konstruerad med<br />
födelseattest från Rio i Brasili<strong>en</strong> med portugisiska föräldrar.<br />
Om någon skulle få för sig att forska, fanns hans<br />
namn på register i skolor, sjukhusjournaler, till och med<br />
i registret för underofficersutbildning i ett avlägset hörn<br />
av Brasili<strong>en</strong>.<br />
Han arbetade också <strong>en</strong>ergiskt för att ta sig in i de tongivande<br />
kretsarna i Lissabon. G<strong>en</strong>om att komma tätt inpå<br />
d<strong>en</strong> ekonomiska elit<strong>en</strong>, banade han också väg för att<br />
regelbundet träffa företrädare för högre militärer och<br />
akademiker.<br />
D<strong>en</strong> rörelse han inlett i lit<strong>en</strong> skala gick strålande och han<br />
tvingades investera i personal och lokaler. Han sysselsatte<br />
ett femtital personer m<strong>en</strong> hade ett relativt <strong>en</strong>kelt<br />
kontor i Lissabons hamnkvarter. I stället för ett flott<br />
kontor, byggde han <strong>en</strong> lyxvilla i Estoril, ett st<strong>en</strong>kast från<br />
havet, där han levde ett luxuöst m<strong>en</strong> <strong>en</strong>samt ungkarlsliv.<br />
Valet av tomt hade <strong>en</strong> <strong>en</strong>da anledning. Vassilij hade<br />
trots sin gedigna utbildning att uthärda smärta och umbärand<strong>en</strong>,<br />
fastnat i ett spelbero<strong>en</strong>de som skulle komma
att förfölja honom hela livet. När han inte arbetade,<br />
kunde man vara säker på att hitta honom på Casino<br />
Estoril, där han var ett välkänt ansikte. Gott om p<strong>en</strong>gar,<br />
spelade högt. Rörde inte <strong>en</strong> min när han förlorade,<br />
möjlig<strong>en</strong> kunde man utläsa skymt<strong>en</strong> av ett le<strong>en</strong>de. Njöt<br />
han av att spela bort p<strong>en</strong>gar? Det kan inte uteslutas.<br />
Kapitel 3<br />
Georgetown Grand Cayman<br />
D<strong>en</strong> 15 april 2004<br />
Det var <strong>en</strong> helt vanlig dag utanför ön Grand Caymans<br />
kust i Karibi<strong>en</strong>. Temperatur<strong>en</strong> låg på behagliga 25° Celsius.<br />
Ett blandat sällskap med semesterfirare, de flesta<br />
från USA, roade sig ombord på Erkkis och Boris 59 fots<br />
Sea Ray.Man erbjöds inte bara spännande havsfiske,<br />
utan också allehanda små rätter iordningställda av båt<strong>en</strong>s<br />
vackra värdinna Kate Johnson. Valfria drinkar serverades<br />
<strong>en</strong>ligt Erkkis motto: ”All included.” Ibland fanns<br />
det gäster som inte <strong>en</strong>s använde sina spön, allt annat tog<br />
överhand. Så skall det vara om man vill få gästerna att<br />
trivas. Just d<strong>en</strong> här dag<strong>en</strong> hade emellertid <strong>en</strong> katt smugit<br />
sig in bland hermelinerna i form av <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk gäst. En<br />
surmagad bankdirektör från Helsingborg, som Erkki<br />
tyckte sig känna ig<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> inte kunde placera. Han slog<br />
bort tank<strong>en</strong>. Ibland hade han <strong>en</strong> t<strong>en</strong>d<strong>en</strong>s att grubbla i<br />
evigheter på vem <strong>en</strong> viss person var, det hände oftast<br />
när han träffade någon flyktig bekant i främmande miljö.<br />
Direktör<strong>en</strong> drack inte mycket, kastade förstrött ut <strong>en</strong><br />
lina, m<strong>en</strong> fick inte napp och tröttnade snart. Han åt och<br />
drack ord<strong>en</strong>tligt, m<strong>en</strong> ägnade d<strong>en</strong> mesta tid<strong>en</strong> till att sitta
och fånstirra på Kate, som var klädd i minimala shorts<br />
och <strong>en</strong> åtsittande topp. Ing<strong>en</strong> behå under, så man kunde<br />
mer än ana vad som fanns under topp<strong>en</strong>. Sv<strong>en</strong> Nilsson,<br />
det var hans namn i <strong>bok</strong>ningsliggar<strong>en</strong>, visste i alla fall<br />
hur han skulle använda sin fantasi.<br />
Han började, när han insåg att hans stirrande väckte <strong>en</strong><br />
viss irritation hos Kate, spatsera omkring på båt<strong>en</strong> för<br />
att kyla ner sig lite, <strong>en</strong> bankdirektör ville ju inte göra<br />
bort sig alltför mycket. Efter att ha gått runt i båt<strong>en</strong> ett<br />
par gånger, fick han <strong>en</strong> slags aha-känsla av att han varit<br />
ombord på just d<strong>en</strong> här båt<strong>en</strong> förut. Det var små detaljer,<br />
som tydliga spår efter reparation av targabåg<strong>en</strong> på<br />
fly bridge, som triggade honom och han blev allt mer<br />
och mer intresserad av farkost<strong>en</strong>. I samma ögonblick<br />
som han steg fram mot Erkki, som satt och slappade på<br />
fly bridge efter att ha lagt båt<strong>en</strong> att driva fritt med de<br />
svaga strömmarna, gick det <strong>en</strong> stöt g<strong>en</strong>om Erkki. Fan,<br />
nu känner jag ig<strong>en</strong> honom! Det var han som var värderingsman<br />
när båt<strong>en</strong> låg i Nice efter att ha ”råkat” få<br />
targabåg<strong>en</strong> avslit<strong>en</strong> i <strong>en</strong> olycka, vars <strong>en</strong>da syfte var att få<br />
bank<strong>en</strong> att klassa båt<strong>en</strong> som ett vrak. Vilket direktör<br />
Nilsson hade gjort!<br />
– God dag sa han på sv<strong>en</strong>ska, fin båt ni har, inledde<br />
bankdirektör<strong>en</strong>.<br />
– D<strong>en</strong> är väl ok, sa Erkki sammanbitet i ett försök att<br />
verka ointresserad.<br />
– Rätta mig om jag har fel, m<strong>en</strong> jag har <strong>en</strong> känsla av att<br />
jag sett båt<strong>en</strong> förr, jag tror det var i Nice för några år<br />
sedan. Då var d<strong>en</strong> i det närmaste ett vrak. Är det fortfarande<br />
ni som äger d<strong>en</strong>?<br />
– Nej, det är inte min båt, d<strong>en</strong> ägs av ett offshorebolag.<br />
Jag är bara anställd. Jag vet inte var båt<strong>en</strong> kommer ifrån,<br />
m<strong>en</strong> d<strong>en</strong> har aldrig legat i Medelhavet vad jag känner<br />
till.<br />
– Vad heter ägar<strong>en</strong>?<br />
– Du får fråga Boris, det är han som har kontakt<strong>en</strong> med<br />
ägarna.<br />
Nästa morgon, när Erkki sov som bäst i sin sköna säng,<br />
vaknade han av ett främmande ljud på däck. Det var<br />
bara ett försiktigt tramp av lätta fötter, m<strong>en</strong> det nådde<br />
hans känsliga öron. Ljudet förstärktes när det kom närmare<br />
och fortplantades g<strong>en</strong>om däcket till ”the Captains<br />
Cabin”, där han residerade. Erkki kastade sig snabbt ur<br />
koj<strong>en</strong> och försökte hitta sin elpistol, m<strong>en</strong> det var för<br />
s<strong>en</strong>t. Ett tiotal poliser i full mundering kastade sig över<br />
Erkki och försåg honom med hand- och fotlänkar. Boris<br />
sov hårt i sin hytt och fick väckas brutalt av poliserna.<br />
En halvtimme s<strong>en</strong>are, satt Erkki och Boris i var
sin cell i häktet i Georgetowns c<strong>en</strong>trum. En förhörsledare<br />
frågade ut båda i tur och ordning om båt<strong>en</strong>s ursprung<br />
och ägarförhålland<strong>en</strong>. En förundersökningsledare<br />
förklarade att man fått <strong>en</strong> anmälan om att båt<strong>en</strong><br />
kunde vara stul<strong>en</strong>.<br />
“Grand Cayman Fish and Joy Ltd” Det var namnet på<br />
det bolag som ägde rättigheterna att bedriva havsfiske<br />
med d<strong>en</strong> 59 fots Sea Ray som efter ett domstolsutslag<br />
just hade beslagtagits av myndigheterna för att säljas<br />
exekutivt om <strong>en</strong> månad för att få ihop till d<strong>en</strong> skuld som<br />
fortfarande formellt belastade båt<strong>en</strong>. Det fanns gott om<br />
p<strong>en</strong>gar i kassan hos bolaget, m<strong>en</strong> det var helt separerat<br />
från båt<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om ett avtal att man bara ägde rättigheterna<br />
att disponera båt<strong>en</strong>.<br />
Båt<strong>en</strong>s ägare var <strong>en</strong> så kallad trust, som är vanlig på<br />
öarna. Personerna bakom trust<strong>en</strong> gick inte att få fram.<br />
Mann<strong>en</strong> från Bank<strong>en</strong>, bankdirektör Sv<strong>en</strong> Nilsson hade<br />
haft rätt mycket bekymmer med myndigheterna i Frankrike,<br />
Cayman Island och Sverige för att bevisa att bank<strong>en</strong><br />
hade <strong>en</strong> fordran på ägar<strong>en</strong> till båt<strong>en</strong>, kruxet var att<br />
d<strong>en</strong> avförts ur alla register efter att d<strong>en</strong> förlist. De tidigare<br />
ägarna hade fått ut <strong>en</strong> väs<strong>en</strong>tlig summa för båt<strong>en</strong><br />
efter det att d<strong>en</strong> troddes ha förlist i Biscaya, m<strong>en</strong> be-<br />
dömdes ha handlat i god tro. Försäkringssällskapet hade<br />
avskrivit är<strong>en</strong>det. Det var ytterst tveksamt om bank<strong>en</strong>s<br />
fordran fortfarande kunde anses giltig.<br />
G<strong>en</strong>om <strong>en</strong>träget arbete och <strong>en</strong>vishet och g<strong>en</strong>om att få<br />
sig tillsänt foton på båt<strong>en</strong> efter skadan på fly bridge i<br />
Nice, kunde Sv<strong>en</strong> Nilsson till slut övertyga berörda<br />
myndigheter, framför allt <strong>en</strong> försup<strong>en</strong> domare i<br />
Georgetown, att det just var d<strong>en</strong>na förmodat förlista båt<br />
som dykt upp på Cayman Islands.<br />
Det var domar<strong>en</strong> som hade utverkat d<strong>en</strong> massiva polisinsats<br />
som tog in de båda männ<strong>en</strong> ombord på båt<strong>en</strong>.<br />
Nilsson lyckades dessutom utverka två veckors förlängd<br />
vistelse på ön eftersom hans semester blivit spolierad<br />
av arbete. Chef<strong>en</strong> på bank<strong>en</strong> i Nice, som fått ta smäll<strong>en</strong><br />
när båt<strong>en</strong> blev värdelös, ringde till och med för att gratulera<br />
honom till det lyckade kapet. Han ställde <strong>en</strong> viss<br />
belöning i utsikt om han lyckades sälja båt<strong>en</strong> på plats.<br />
Erkki och Boris släpptes dag<strong>en</strong> efter förhöret, det fanns<br />
inget som bevisade att de skulle vara inblandade i någon<br />
svindel, de kunde bevisa att de bara var anställda<br />
av d<strong>en</strong> trust som ägde båt<strong>en</strong>.<br />
En bedrövad och samtidigt ilsk<strong>en</strong> Erkki Kousko satt i
ett litet kontor innanför pub<strong>en</strong> Saylor’s Inn, där han<br />
bodde sedan båt<strong>en</strong> tagits i beslag. Med stor möda plitade<br />
han ner ett e-mail på sin dator. Svett<strong>en</strong> rann från håret,<br />
under armarna, ja överallt. Det berodde på att det var fel<br />
på aircondition aggregatet, m<strong>en</strong> mest på att han var<br />
urförbannad. Värm<strong>en</strong> var han ju van vid efter mer än<br />
ett år på öarna.<br />
Han var däremot inte van att skriva på datorn, det var<br />
liksom inte hans grej. Sakta, <strong>bok</strong>stav för <strong>bok</strong>stav<br />
präntade han dock ner sina känslor.<br />
”Hej Calle, din djävla skurk hur mår du?<br />
Här är det r<strong>en</strong>t helveti. Minst. Jag har levt som <strong>en</strong> kung<br />
här och tjänat dollar utav helveti och så kommer det <strong>en</strong><br />
sv<strong>en</strong>sk banktjänsteman och ska fiska med min fucking<br />
båt.<br />
D<strong>en</strong> jäveln kände ig<strong>en</strong> båt<strong>en</strong>. Han hade nämlig<strong>en</strong><br />
besiktigat skrotet <strong>en</strong> gång när d<strong>en</strong> låg i Nice. Otur va?<br />
Nu har de tatt båt<strong>en</strong> i beslag. Jag satt häktad i två förbannade<br />
dagar innan de förstod att jag inte hade med båt<strong>en</strong><br />
att göra. Jag är ju bara Captain, du fattar?<br />
Nu jävlar ska de få se! Jag kommer till Nice och köper<br />
ny, större båt. Jag skall lära dem <strong>en</strong> läxa.<br />
Var finns du själv nu för tid<strong>en</strong>? Sitter du o kuckelurar<br />
med <strong>en</strong> pava vin i näv<strong>en</strong> hemma i Helsingborg eller? Du<br />
hittade ju lite p<strong>en</strong>gar det vet jag, så jag tänkte att du<br />
kanske bor kvar på Rivieran. De kommer kanske att<br />
jaga dig för p<strong>en</strong>garna du fick av försäkringssällskapet,<br />
så var beredd på att ligga lågt ett tag.<br />
Svara så snart du läst detta är du snäll.<br />
Hälsningar Captain Crook”<br />
Han skickade sitt mejl till charles.thorn@hotmejl.com<br />
och såg lite mera nöjd ut, när han fått ur sig sina värsta<br />
aggressioner.<br />
Jag satt vid vår pool, i skuggan och höll på med något i<br />
datorn. Min lilla hundvalp dök upp i datorskärm<strong>en</strong>s övre<br />
högra hörn och talade med ett litet animerat skall om att<br />
jag hade fått mejl. G<strong>en</strong>om att dubbelklicka på hund<strong>en</strong>,<br />
öppnades inkorg<strong>en</strong>.<br />
Mejlet kom från Erkki, som jag inte hört av på nästan ett<br />
år, då han talat om att han hamnat i Karibi<strong>en</strong> med d<strong>en</strong><br />
59-fotare som jag och för d<strong>en</strong> del<strong>en</strong> försäkringsbolaget,<br />
trodde vara förlist. Med blandade känslor läste jag Erkkis<br />
mejl, sällan fick man goda nyheter från d<strong>en</strong> lille skurk<strong>en</strong>.<br />
Jag hade inte hört ett ljud från vare sig bank eller försäkringsbolag<br />
om att båt<strong>en</strong> dykt upp på andra sidan
Atlant<strong>en</strong>. Kanske ansåg man det inte lönt att jaga rätt på<br />
mig, eftersom jag fortfarande <strong>en</strong>ligt kronofogdemyndighet<strong>en</strong><br />
i Helsingborg saknade utmätningsbara tillgångar.<br />
Det var nämlig<strong>en</strong> så att mitt handelsbolag formellt<br />
stod som ägare till båt<strong>en</strong>, vilket jag inte hade <strong>en</strong><br />
aning om förrän ett brev från försäkringsbolaget talade<br />
om att jag hade rätt till ersättning för <strong>en</strong> båt som hade<br />
förlist utanför Portugals kust.<br />
Innan jag svarade på hans mejl, läste jag noggrant ig<strong>en</strong>om<br />
det <strong>en</strong> gång till och svarade att vi numera bodde i<br />
Feudos villa i Sainte Maxime och att han var hjärtligt<br />
välkomm<strong>en</strong> att bo i mitt poolrum. Det var väl det minsta<br />
jag kunde göra för olycksfågeln.<br />
”Kom när du vill”, skrev jag avslutningsvis, ”vi är<br />
hemma jämt”.<br />
Erkki hade varit var på ett uruselt humör sedan han<br />
släpptes från polisstation<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> förberedde ändå sin<br />
Europaresa.<br />
Ilskan, inte bara lättjan, är uppfinningarnas moder, så i<br />
hans hjärna började <strong>en</strong> plan ta form. Han tänkte g<strong>en</strong>omföra<br />
<strong>en</strong> riktigt rejäl blåsning av bank<strong>en</strong> som hämnd för<br />
att bankdirektör<strong>en</strong> snott hans fina båt och försörjning-<br />
skälla. Erkki såg för sin inre syn hur det skulle gå till.<br />
Han behövde hjälp förstås, det var ett stort projekt som<br />
krävde ett helt team. M<strong>en</strong> att det skulle lyckas, det hyste<br />
han inga tvivel om.<br />
Han startade med att kontakta Kate Jonson, d<strong>en</strong> unga<br />
amerikanska backpacker som brukade jobba ombord<br />
på båt<strong>en</strong> med att servera förfriskningar till gästerna<br />
ombord, fixa lite smårätter och uppträda som kuttersmycke,<br />
hon var nämlig<strong>en</strong> ett otroligt blickfång. Erkki<br />
hade inte undgått att se hur d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ske bankmann<strong>en</strong><br />
kastat sina lystna blickar på Kate.<br />
Nu satt hon mittemot Erkki på <strong>en</strong> bar med vajande palmer<br />
och <strong>en</strong> underbar utsikt över det ljusblå karibiska<br />
havet. Hon smuttade på <strong>en</strong> paraplydrink. Erkki var inne<br />
på sin tredje Gin Tonic, som svalkade skönt.<br />
Det var i slutet på vintersäsong<strong>en</strong>, det vill säga d<strong>en</strong> torra<br />
och varma säsong<strong>en</strong> där de hade flest gäster. Regnsäsong<strong>en</strong><br />
skulle snart börja. Visserlig<strong>en</strong> regnade det inte<br />
så mycket, m<strong>en</strong> det kom någon regnskur varje dag och<br />
temperatur<strong>en</strong> steg till 29° Celsius. Fuktighet<strong>en</strong> steg under<br />
d<strong>en</strong>na period, vilket drog ner intresset att komma<br />
till öarna.<br />
Erkki undvek att gå ut från mitt<strong>en</strong> av maj till <strong>en</strong> bit in på<br />
oktober, då det var lågsäsong vad det gällde fiske. Båt<strong>en</strong>
skulle dessutom ha lagts in på varv för översyn.<br />
– Vad har du för planer d<strong>en</strong> närmaste tid<strong>en</strong>? frågade<br />
Erkki.<br />
– Tänkte åka hem till mina föräldrar. Jobba lite, ta lite<br />
ledigt, jag vet inte. Säsong<strong>en</strong> är ju snart slut i vilket fall<br />
som helst.<br />
– Var bor dina föräldrar?<br />
– Fort Lauderdale.<br />
– Har faktiskt funderat lite på att ev<strong>en</strong>tuellt etablera mig<br />
i Florida, fast det är mycket kriminalitet har jag hört.<br />
Fisket lär annars vara bra.<br />
– Kriminalitet? Du m<strong>en</strong>ar folk som stjäl båtar? sa hon<br />
med ett le<strong>en</strong>de.<br />
– Håll käft<strong>en</strong>, tänk på att jag är fortfarande din chef,<br />
kontrade Erkki med glimt<strong>en</strong> i ögat och fortsatte lite mer<br />
allvarligt: Jag kanske har ett jobb för dig under rest<strong>en</strong> av<br />
säsong<strong>en</strong>. Jag har planer på att skaffa <strong>en</strong> större båt, 100-<br />
150 fotare för att kunna attrahera de stora grabbarna,<br />
kanske inte de allra största, m<strong>en</strong> snäppet under.<br />
– Var kommer jag in i d<strong>en</strong> bild<strong>en</strong>? frågade Kate.<br />
– D<strong>en</strong> där bankdirektör<strong>en</strong> som snodde min båt, han<br />
hade bara ögon för dig när han var ute och fiskade.<br />
Märkte du inte det? Förutom att han synade båt<strong>en</strong> förstås,<br />
d<strong>en</strong> djäveln. Jag tänkte ge Bank<strong>en</strong> tillbaks med<br />
ränta. I det arbetet behöver jag kvalificerad hjälp. Nå-<br />
gon mer kvalificerad än du har jag svårt att tänka mig.<br />
– M<strong>en</strong>ar du som din ”hooker? Fucking pimp”, sa hon<br />
och reste sig så häftigt att h<strong>en</strong>nes drink nästan föll omkull.<br />
– Nej för helvete, sa Erkki förskräckt över h<strong>en</strong>nes reaktion,<br />
jag har inte alls tänkt på det sättet, sätt dig ner för<br />
fan! Jag skulle aldrig drömma om att utnyttja <strong>en</strong> tjej på<br />
det sättet, jag trodde du kände mig bättre än så. Kate, det<br />
är helt <strong>en</strong>kelt så att jag behöver dig för att komma d<strong>en</strong><br />
där bankdirektör<strong>en</strong> in på livet. ”Fuck”, tänkte han, ”det<br />
här blev inte som jag hade tänkt.”<br />
– Det trodde jag inte heller om dig, annars satt jag inte<br />
här, sa hon.<br />
– Jag hade bara tänkt att du skulle träffa honom ett par<br />
gånger för att få honom att sänka gard<strong>en</strong> lite. Jag har<br />
planer på att lugga hans bank på 30-40 miljoner US dollar<br />
och köpa <strong>en</strong> ny båt för p<strong>en</strong>garna. D<strong>en</strong> båt<strong>en</strong> skall han<br />
aldrig kunna ta i beslag. Eller rättare sagt fartyg heter<br />
det. Det är ing<strong>en</strong> båt längre när längd<strong>en</strong> är över 150<br />
meter.<br />
Jag vet inte om det stämmer, m<strong>en</strong> sist jag träffade honom,<br />
var han anställd på Bank<strong>en</strong>s kontor i Nice och det<br />
är han säkert fortfarande.<br />
Om det är så, då kan du räkna med att som bonus att få<br />
<strong>en</strong> gratisresa till Franska Rivieran, för att få ner hans
gard ytterligare. Jag skall kolla upp honom lite i morgon,<br />
om du är intresserad.<br />
Vad är det du dricker förrest<strong>en</strong>? det liknar dynga.<br />
– Du försöker blanda bort kort<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> du har rätt, jag<br />
dricker ”Mudslide”<br />
– Vad fan är det, vad är det gjort av?<br />
– Det är Caymans nationaldrink, gjord på Vodka, Kaluha,<br />
Bailey’s, grädde, mjölk, mosad banan, is och riv<strong>en</strong> choklad.<br />
D<strong>en</strong> är verklig<strong>en</strong> god. D<strong>en</strong> finns på båt<strong>en</strong>s barm<strong>en</strong>y<br />
om du brydde dig om att läsa d<strong>en</strong>. Fanns, m<strong>en</strong>ar jag,<br />
förlåt.<br />
Hon såg att han fick ett stridslystet drag över ögon<strong>en</strong>,<br />
som om han tänkt lappa till h<strong>en</strong>ne.<br />
– Får jag betalt? frågade hon snabbt.<br />
– Samma lön som du har ombord, sa han och blick<strong>en</strong><br />
ljusnade ig<strong>en</strong>. Plus <strong>en</strong> bonus på 10 000 dollar om kupp<strong>en</strong><br />
lyckas.<br />
– Dubbel lön, sa Kate bestämt, hon visste nu att hon var<br />
d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da kandidat<strong>en</strong>, så hon drog till rejält, och så 50<br />
000 dollar om vi lyckas sätta dit det svinet. Alla omkostnader<br />
betalda.<br />
Hon tänkte på vad Erkki sagt om 30-40 miljoner US<br />
dollar.<br />
– Mina takter, sa Erkki. Du har visst lärt dig <strong>en</strong> hel del<br />
under mina vingars skydd, skrattade han. OK, that’s my<br />
girl!<br />
– Dessutom ser jag <strong>en</strong> fortsättning. Det nya fartyget kräver<br />
full besättning med restaurang och hela klabbet. Du<br />
skulle definitivt passa som restaurangchef, det vet jag.<br />
Eller någon annan befattning om du hellre vill det.<br />
Kate rodnade lätt, det var snabba ryck från barflicka till<br />
restaurangchef. M<strong>en</strong> Erkki hade alltid visat h<strong>en</strong>ne respekt,<br />
så hon trodde honom.<br />
Erkki tog lätt reda på var Sv<strong>en</strong> Nilsson bodde och hur<br />
länge han tänkte stanna på ön. Två veckor på hotell<br />
Hyatt Reg<strong>en</strong>cy, ett av öns bästa hotell.<br />
– Bra, då har jag lite tid att förbereda mig tänkte han.<br />
Ett telefonsamtal till Bank<strong>en</strong> i Nice, där han visste att<br />
Sv<strong>en</strong> Nilsson arbetat innan Erkki drog till Karibi<strong>en</strong>,<br />
bekräftade att han väntades tillbaks om 14 dagar och<br />
alltså fortfarande var anställd i bank<strong>en</strong>.
Kapitel 4<br />
Estoril<br />
D<strong>en</strong> 15 juli 1988<br />
Luis Gameiro checkade in på det luxuösa Palácio Estoril<br />
Hotel på d<strong>en</strong> portugisiska kust<strong>en</strong>. Han fick <strong>en</strong> av de<br />
mindre sviterna, eftersom han uppgivit att han reste<br />
<strong>en</strong>sam. M<strong>en</strong> vardagsrummet hade havsutsikt, det var<br />
han noga med. Hotellet låg visserlig<strong>en</strong> inte långt från<br />
hans eg<strong>en</strong> villa, m<strong>en</strong> han var inbjud<strong>en</strong> och då var det<br />
bara att bo på hotellet, det gjorde alla gästerna.<br />
Don Arez D´Anernado och hans familj, <strong>en</strong> av de rikaste<br />
i Portugal med urgamla anor, var ofta värdar för fashionabla<br />
fester och det hade hänt att Luis varit bjud<strong>en</strong>, m<strong>en</strong><br />
s<strong>en</strong>ast han varit med var för flera år sedan. Han uppskattade<br />
verklig<strong>en</strong> gest<strong>en</strong> att man bjöd in honom, inte<br />
bara för att han därmed fanns bland dem som ”räknades”<br />
i Lissabon, m<strong>en</strong> han hyste <strong>en</strong> viss beundran för<br />
Don Arez som var <strong>en</strong> av de sista gamla patriarkerna i ett<br />
Europa, som blev alltmer utslätat.<br />
150 gäster hade bjudits in till d<strong>en</strong> årliga sommarfest<strong>en</strong> i<br />
god tid innan alla som betydde något i Lissabon med<br />
omnejd försvann på semesterresor.<br />
Konjunktur<strong>en</strong> i Europa var på väg mot d<strong>en</strong> absoluta<br />
topp<strong>en</strong> och det fanns massor av p<strong>en</strong>gar överallt.<br />
Familj<strong>en</strong> Arez hade under flera g<strong>en</strong>erationer byggt upp<br />
sin förmög<strong>en</strong>het på olivolja, som plötsligt blivit högsta<br />
mode över hela Europa, tack vare de s<strong>en</strong>aste rön<strong>en</strong> inom<br />
hälsoområdet. Detsamma gällde fisket. Luis hade tjänat<br />
<strong>en</strong> förmög<strong>en</strong>het på sin import av fisk från d<strong>en</strong> ryska<br />
djuphavsflottan. Han hade kompletterat sin rörelse med<br />
export av samma fisk. G<strong>en</strong>om att sälja d<strong>en</strong> högsta kvalitet<strong>en</strong><br />
i Portugal och Spani<strong>en</strong>, och exportera fisk av<br />
lägre kvalitet till bland annat Afrika, kunde han uppnå<br />
maximal vinst och samtidigt hålla konkurr<strong>en</strong>skraftiga<br />
priser till sina bästa kunder.<br />
Han såg aldrig vare sig fartyg eller fisk, bara p<strong>en</strong>garna<br />
som fortsatte att strömma in på hans konto i <strong>en</strong> allt mer<br />
stridande ström.<br />
Luis kände att han behövde d<strong>en</strong>na avkopplande week<strong>en</strong>d<br />
och inledde med att ta <strong>en</strong> lång dusch och klädde sig<br />
sedan ledigt m<strong>en</strong> elegant och gick <strong>en</strong> sväng till det närbelägna<br />
kasinot för att satsa lite av de p<strong>en</strong>gar han tagit<br />
med.<br />
För <strong>en</strong> gångs skull vann han. Stort till och med och efter<br />
ett par timmar växlade han in dubbelt så mycket som<br />
han haft med från början. Han bestämde sig plötsligt för
att sluta spela, eftersom han var mer nyfik<strong>en</strong> på kväll<strong>en</strong>s<br />
begiv<strong>en</strong>heter än att öka på innehållet i sin redan<br />
stinna plån<strong>bok</strong>.<br />
Fortfarande hade han ett par timmar att slå ihjäl innan<br />
partyt började, m<strong>en</strong> något inom honom, <strong>en</strong> ovanlig känsla<br />
av otålighet fick honom att prom<strong>en</strong>era tillbaks till hotellet.<br />
Han kikade diskret in i d<strong>en</strong> stora balsal<strong>en</strong>, där<br />
placeringslistan för kväll<strong>en</strong>s galamiddag redan var uppsatt.<br />
Han hittade sitt namn och stirrade kl<strong>en</strong>troget på<br />
namnet på d<strong>en</strong> person han skulle föra till bordet: Miss<br />
Hel<strong>en</strong>a D´Anernado!<br />
Han kom inte ihåg att han någonsin hade mött h<strong>en</strong>ne.<br />
Det kunde knappast vara <strong>en</strong> dotter till don Arez, d<strong>en</strong><br />
<strong>en</strong>da dotter han träffat ett par gånger för några år sedan,<br />
var nog alltför för ung för att vara med på <strong>en</strong> bal. Kunde<br />
knappast vara hon, man placerar knappast <strong>en</strong> tonåring<br />
vid hans sida, det måste vara <strong>en</strong> annan medlem av släkt<strong>en</strong><br />
Arez tänkte han, nu blir kväll<strong>en</strong> ännu mer spännande.<br />
Att få <strong>en</strong> släkting till självaste don D´Anernado<br />
till bordet, var bara det <strong>en</strong> stor ära. Luis undrade varför,<br />
m<strong>en</strong> tillade för sig själv: Du är <strong>en</strong> kvinnornas man Luis.<br />
Hoppas att hon är <strong>en</strong> skönhet och inte bara rik!<br />
Han beslöt sig för fördriva tid<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om att duscha kallt<br />
och ta <strong>en</strong> timmes skönhetssömn och somnade snart<br />
mellan de svala sid<strong>en</strong>lakan<strong>en</strong> i d<strong>en</strong> gigantiska säng<strong>en</strong>.<br />
När han vaknat, tog han <strong>en</strong> ny kall avrivning och gjorde<br />
sig minutiöst i ordning, Luis var pedant. Kontrollerade<br />
noga sitt ansikte i badrumspegeln och beslöt sig för att<br />
trimma mustasch<strong>en</strong>. Efter att han dragit in mag<strong>en</strong> och<br />
konstaterat att han fortfarande såg ganska bra ut, gick<br />
han ner till vestibul<strong>en</strong> och beställde <strong>en</strong> dry Martini i<br />
bar<strong>en</strong>, för att komma i form inför middag<strong>en</strong>. Han satte<br />
nästan sin drink i hals<strong>en</strong> när han fick syn på h<strong>en</strong>ne.<br />
Hel<strong>en</strong>a D´Anernado, det kunde inte vara någon annan<br />
än hon, <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> tonåring när han såg h<strong>en</strong>ne s<strong>en</strong>ast.<br />
Söt kom han ihåg att hon var, nu var hon <strong>en</strong> fulländad<br />
skönhet.<br />
Han fick svårt att andas. Hon log med sina vita, perfekta<br />
tänder och trippade fram till honom:<br />
– Señor Gameiro, det var länge sedan. Jag tror att jag är<br />
er bordsdam i afton. Kommer ni ihåg mig?<br />
– Jaja visst, klart jag kommer ihåg er. Ni var, jag m<strong>en</strong>ar<br />
ni har blivit… Luis var helt torr i hals<strong>en</strong>, trots att han<br />
just svalt <strong>en</strong> rejäl klunk av sin Martini. Det här var pinsamt.<br />
Ni är mycket vacker señorita D´Anernado. Jag är<br />
förtjust över nöjet att få eskortera er till bordet i afton.<br />
Tillåt mig beställa <strong>en</strong> drink. Vad önskas?
– En Piña Colada tack, sa hon och satte sig intill honom.<br />
Tätt intill, alldeles för tätt.<br />
Hoppas hon inte känner min puls tänkte han. 140 minst.<br />
Han svettades ymnigt, trots att luftkonditionering<strong>en</strong> arbetade<br />
för högtryck i d<strong>en</strong> svala bar<strong>en</strong>. En lit<strong>en</strong> kall ström<br />
av svettdroppar rann ner längs ryggrad<strong>en</strong>, fortsatte förbi<br />
byxlinning<strong>en</strong> och rann ner mellan skinkorna. Bara det<br />
inte syns, man vill ju inte gå omkring med <strong>en</strong> våt rand<br />
i byxbak<strong>en</strong>!<br />
Han sneglade lite i smyg på h<strong>en</strong>ne. En ljusblå sid<strong>en</strong>klänning,<br />
djupt dekolleterad avslöjade <strong>en</strong> fulländad kropp,<br />
Nu är ju vackra kroppar inte alldeles ovanliga bland<br />
unga kvinnor i 20-årsåldern. M<strong>en</strong> detta var något helt<br />
annat. Hon var <strong>en</strong> knock out. Det fanns inget bra ord på<br />
portugisiska, så han valde det amerikanska uttrycket.<br />
Hans hjärna började arbeta för högtryck. Hur skall jag<br />
bära mig åt för att erövra d<strong>en</strong>na utsökta pärla.<br />
Efter några fler artighetsfraser avslutade de sina drinkar<br />
och vandrade arm i arm bort till casinot, som låg på<br />
prom<strong>en</strong>adavstånd, fortfarande artigt konverserande. Han<br />
var inte säker, m<strong>en</strong> han tyckte sig förnimma <strong>en</strong> lit<strong>en</strong>,<br />
ytterst lit<strong>en</strong> darrning på d<strong>en</strong> punkt där h<strong>en</strong>nes arm vilade<br />
på hans. Det fanns kanske hopp.<br />
Middag<strong>en</strong> var superb. Luis njöt av Hel<strong>en</strong>as sällskap och<br />
de hade många gem<strong>en</strong>samma intress<strong>en</strong>. Han kom långt<br />
s<strong>en</strong>are på att han inte för sitt liv kom ihåg vad han ätit.<br />
Middag<strong>en</strong> gick mot sitt slut. Ett tolvmannaband hade<br />
diskret tagit plats på d<strong>en</strong> stora matsal<strong>en</strong>s sc<strong>en</strong>. Kväll<strong>en</strong>s<br />
första dans, <strong>en</strong> stilla vals med smäktande förföriska violiner<br />
tonade fram och formlig<strong>en</strong> lyfte Luis från stol<strong>en</strong>,<br />
utan att han tänkte på det.<br />
De var det första paret som svävade ut på dansgolvet,<br />
fullkomligt ovetande om alla blickar och viskningar från<br />
de andra gästerna. Vilket par!<br />
Plikt<strong>en</strong> krävde att Luis skulle dansa med andra damer<br />
ur Lissabonsocietet<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> så ofta han kunde var han<br />
tillbaks ut på golvet med Hel<strong>en</strong>a. De dansade tätt intill<br />
varandra, så tätt de vågade utan att göra skandal. Luis<br />
såg d<strong>en</strong> ilskna glimt<strong>en</strong> i don D´Anernados ögon. Hans<br />
maka däremot, verkade närmast förtjust över parets<br />
danskonst.<br />
– Vad vet vi eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> om d<strong>en</strong> där señor Gameiro?<br />
frågade don Arez diskret sin hustru, med irritation i röst<strong>en</strong>.<br />
– Han är <strong>en</strong> trevlig man i passande ålder, gedig<strong>en</strong> bak-
grund med rötter i Brasili<strong>en</strong>. Äger och driver aktivt ett<br />
storföretag som sysslar med import och export av livsmedel.<br />
Inte helt olikt vår gamla familjefirma skulle man<br />
kunna säga, svarade hustrun. Han har det mycket gott<br />
ställt. Inga skandaler, ing<strong>en</strong> fästmö, ing<strong>en</strong> ex- fru. Det<br />
lugnade inte don Arez det minsta.<br />
– Inte vad jag hade tänkt mig för Hel<strong>en</strong>a, fortsatte don<br />
Arez irriterat.<br />
– Lugn min älskade, lugn. De har ju bara dansat. Du<br />
behöver inte oroa dig. Förrest<strong>en</strong> har du bjudit hem honom<br />
massor av gånger när Hel<strong>en</strong>a var tonåring.<br />
Hon klappade honom lugnande på arm<strong>en</strong>. Det är säkert<br />
inte allvarligt.<br />
Han muttrade något som hon inte hörde och blev allt<br />
mörkare i syn<strong>en</strong>.<br />
Sista dans<strong>en</strong> var <strong>en</strong> riktig tryckare. Nu var de flesta gästerna<br />
ganska berusade, så Luis tog chans<strong>en</strong> att hålla Hel<strong>en</strong>a<br />
lite närmre. Han kände h<strong>en</strong>nes kropp mot sin och fick<br />
anstränga sig till det yttersta för att inte få <strong>en</strong> pinsam<br />
erektion mitt på dansgolvet. Han släppte h<strong>en</strong>ne lite längre<br />
ifrån sig.<br />
– Tack för <strong>en</strong> underbar kväll sa han och bugade artigt,<br />
så att d<strong>en</strong> gamle patriark<strong>en</strong> skulle se att han var <strong>en</strong> g<strong>en</strong>tleman.<br />
– Det är jag som skall tacka, sa Hel<strong>en</strong>a. Ni är <strong>en</strong> fantastisk<br />
kavaljer. Jag hoppas att vi ses snart ig<strong>en</strong>.<br />
– Tillåt mig att följa er till hotellet.<br />
– Nej, det går inte, mina föräldrar skulle svimma.<br />
Luis kysste Hel<strong>en</strong>a och h<strong>en</strong>nes mamma på hand<strong>en</strong>.<br />
– Vilk<strong>en</strong> fantastisk middag sade han, vänd mot don Arez.<br />
Tillåt mig återlämna h<strong>en</strong>ne. Mina komplimanger till era<br />
damer. Jag önskar er alla <strong>en</strong> riktigt god natt.<br />
Don Arez svarade inte, utan bugade lätt, högröd i ansiktet.<br />
Väl inne i sin hotellsvit tog Luis <strong>en</strong> lång och kall avrivning,<br />
det var nödvändigt.<br />
Han tog på <strong>en</strong> vit frottémorgonrock och satte sig på sin<br />
balkong för att njuta av ett glas single malt whisky som<br />
han beställt upp från bar<strong>en</strong>.<br />
Han kunde inte påminna sig att han tidigare varit så förälskad.<br />
Det var skrämmande, han visste att han skulle<br />
offra allt för d<strong>en</strong>na kvinna. Allt, p<strong>en</strong>gar, karriär och till<br />
och med sitt liv om det krävdes.<br />
Han kröp ner nak<strong>en</strong> och njöt av välbehag när han kände<br />
de svala sid<strong>en</strong>lakan<strong>en</strong> mot sin kropp. Han skulle komma<br />
att sova gott, det var han säker på. Bara jag drömmer
om h<strong>en</strong>ne tänkte han innan han slumrade in.<br />
Han hade inte riktigt nått ner i djupsömn<strong>en</strong>, när han<br />
ryckte till. Ett ljud - hade han hört ett ljud från dörr<strong>en</strong> i<br />
rummet intill?<br />
Han hoppade ur säng<strong>en</strong> och slet till sig frottémorgonrock<strong>en</strong><br />
och tassade fram till dörr<strong>en</strong>.<br />
Där stod Hel<strong>en</strong>a, klädd i joggingställ, nyduschad, osminkad.<br />
Hon var ännu vackrare nu.<br />
Kom in viskade han. M<strong>en</strong> dina föräld…<br />
Hon höll upp ett finger för munn<strong>en</strong> för att tysta honom<br />
och slet upp hans morgonrock. D<strong>en</strong> föll till golvet. Hon<br />
rusade in i sovrummet med <strong>en</strong> nak<strong>en</strong> Luis efter sig,<br />
samtidigt som hon i fart<strong>en</strong> slet av sig joggingstället. Hon<br />
dök upp i d<strong>en</strong> breda säng<strong>en</strong> med Luis sekund<strong>en</strong> efter.<br />
Han kände <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm lust i hela kropp<strong>en</strong>, han blev ännu<br />
mer upphetsad när han såg sin erektion.<br />
– Ta mig, snälla tag mig fort, viskade hon. Jag har drömt<br />
om d<strong>en</strong>na stund i fem år, ända s<strong>en</strong> jag såg dig första<br />
gång<strong>en</strong>.<br />
Det blev för mycket för honom. Han hann knappt ta in<br />
bild<strong>en</strong> av h<strong>en</strong>nes nakna kropp, h<strong>en</strong>nes små, fasta bröst,<br />
h<strong>en</strong>nes smala höfter och svarta hårtofs innan han för-<br />
siktigt trängde in i h<strong>en</strong>ne. Luis kom direkt. Hon låg stilla.<br />
Han stannade kvar inne i h<strong>en</strong>nes varma sköte och kände<br />
att han snabbt blev hård ig<strong>en</strong> och fortsatte. D<strong>en</strong> här<br />
gång<strong>en</strong> hade han bättre kontroll och började i långsamt<br />
tempo. Hon skrek så att halva hotellet måste ha vaknat<br />
när hon fick d<strong>en</strong> första <strong>en</strong>orma orgasm<strong>en</strong>. Han kände<br />
hur h<strong>en</strong>nes sköte drogs samman gång på gång. Han fyllde<br />
h<strong>en</strong>ne med sin säd ig<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> här gång<strong>en</strong> mer kontrollerat<br />
och njöt av h<strong>en</strong>nes vällust. Han beslöt att stanna kvar<br />
i h<strong>en</strong>ne och rörde sig sakta när han kände att han blev<br />
hård ig<strong>en</strong>.<br />
Hon kom <strong>en</strong> gång till, ännu häftigare, sedan ytterligare<br />
två gånger i snabb följd. Han såg att blodådrorna i h<strong>en</strong>nes<br />
mjukt välvda panna spändes till bristningsgräns<strong>en</strong>.<br />
Han blev plötsligt rädd, måtte hon inte dö av hjärtinfarkt,<br />
tänkte han skräckslaget och drog sig sakta ut ur<br />
h<strong>en</strong>nes varma sköte. Han lade sig på sidan och kramade<br />
h<strong>en</strong>ne hårt.<br />
– Det vill aldrig ta slut, sa hon. Jag älskar dig.<br />
– Hel<strong>en</strong>a, jag tror jag drömmer, svarade han med <strong>en</strong><br />
tjock röst, han kände inte ig<strong>en</strong> d<strong>en</strong>. Jag älskar dig. Jag<br />
trodde aldrig att jag skulle träffa <strong>en</strong> kvinna som du. Att<br />
du vill ha mig, det fattar jag inte.<br />
– Jag visste inte att det kunde vara så fantastiskt att älska.<br />
Märktes det att det var första gång<strong>en</strong> för mig? viskade
Hel<strong>en</strong>a och såg in i Luis ögon med sina stora, nästan<br />
svarta, mandelformade ögon.<br />
Vad svarar man på <strong>en</strong> sådan fråga?<br />
– Min älskade, jag är lycklig över att du tyckte om att<br />
älska med mig. Din upplevelse gjorde min så mycket<br />
större.<br />
De låg tysta bredvid varandra. Han smekte h<strong>en</strong>ne sakta<br />
över h<strong>en</strong>nes lilla släta rygg. De somnade som man bara<br />
kan somna efter att ha älskat. Som att sakta sjunka ner<br />
g<strong>en</strong>om <strong>en</strong> mjuk bädd av vita moln.<br />
Klockan var fyra när Hel<strong>en</strong>a plötsligt vaknade. Madre<br />
Dios, mina föräldrar, tänkte hon. Pappa vaknar ju tidigt.<br />
Jag måste tillbaka till mitt rum. Hon drog på sig<br />
joggingstället och smög försiktigt ut i korridor<strong>en</strong>, bedjande<br />
till Madonnan att hon inte skulle möta någon.<br />
Hon blev bönhörd. Inte <strong>en</strong> människa syntes till i hotellkorridorerna.<br />
Hon kröp ner i sin orörda säng och somnade<br />
lycklig.<br />
***<br />
Tre veckor efter fest<strong>en</strong> i Estoril hade gått. Inte ett ljud<br />
hade han hört från Hel<strong>en</strong>a. Luis började så smått undra<br />
om han hade drömt alltihop. Efter <strong>en</strong> så underbar natt,<br />
hur kunde hon låta bli att höra av sig.<br />
Han vågade inte ringa till familj<strong>en</strong> med risk att någon av<br />
h<strong>en</strong>nes föräldrar skulle svara. Luis led alla helvetets kval<br />
som bara <strong>en</strong> upp över öron<strong>en</strong> förälskad man kan lida.<br />
Frågorna inne i hans huvud vällde över honom.<br />
Var han bara ett tillfälligt ligg för <strong>en</strong> överklassflicka?<br />
Var hon arg för att han inte hört av sig?<br />
Hade h<strong>en</strong>nes far kommit på h<strong>en</strong>nes nattliga utflykt och<br />
straffat h<strong>en</strong>ne?<br />
Han försökte konc<strong>en</strong>trera sig på sitt arbete, m<strong>en</strong> insåg<br />
att det var omöjligt. Han hade i själva verket inte fungerat<br />
på tre veckor och hela företaget befann sig i kaos.<br />
Hans närmaste man kallade till möte med ledning<strong>en</strong>.<br />
Eftersom Luis i vanliga fall styrde företaget som <strong>en</strong> <strong>en</strong>våldshärskare,<br />
var detta mycket ovanligt. Det hade aldrig<br />
hänt tidigare.
Enrico Silva inledde stammande mötet.<br />
Detta är mycket svårt att framföra, señor Gameiro, m<strong>en</strong><br />
vi måste be er om att fatta <strong>en</strong> rad beslut. Alla våra frågor<br />
vi ställt de s<strong>en</strong>aste veckorna har blivit obesvarade. Vi är<br />
rädda att ni kanske är sjuk. Jag har sammankallat detta<br />
möte för att försöka hjälpa om det är något….<br />
– Jag är inte sjuk, Luis avbröt honom med ett le<strong>en</strong>de på<br />
läpparna. Jag är förälskad! Jag inser nu att jag gått i<br />
mina egna tankar för länge. Därför kommer jag att ta <strong>en</strong><br />
månad ledigt. Enrico tar över under tid<strong>en</strong>. Skriv ner alla<br />
era obesvarade frågor på ett papper, så går vi ig<strong>en</strong>om<br />
dem. Se till att skriva <strong>en</strong> fullmakt för dig att teckna företaget<br />
när jag är borta.<br />
Luis beslöt sig för att verklig<strong>en</strong> ta semester. Han meddelade<br />
växeln att han tänkte resa bort på semester och<br />
lämnade kontoret för att åka till sin villa utanför Estoril<br />
för att packa.<br />
Mitt i packning<strong>en</strong> ringde telefon<strong>en</strong>. Han hoppade till,<br />
tog ett par snabba steg och lyfte lur<strong>en</strong>.<br />
– Luis Gameiro, svarade han.<br />
En röst som han kände ig<strong>en</strong>, trots att d<strong>en</strong> var mycket<br />
upphetsad, nästan desperat hördes i lur<strong>en</strong>:<br />
– Kom till S Jorge i Hotel Mundial. G<strong>en</strong>ast!<br />
Kapitel 5<br />
Sainte Maxime<br />
D<strong>en</strong> 3:e maj 2004<br />
Jag hade för ett år sedan lyckats vända allt som gått åt<br />
skog<strong>en</strong> och nära nog ruinerat mig och min familj. En<br />
vän, det var i alla fall vad jag trodde att han var, när jag<br />
hjälpte honom efter att han gjort <strong>en</strong> av Skånes största<br />
konkurser att skaffa ett arbete och dessutom ge honom<br />
kompanjonskap på 50/50-basis som skulle ge oss båda<br />
<strong>en</strong> hygglig summa p<strong>en</strong>gar, varefter han hade blåst mig<br />
rejält. Jag köpte på hans inrådan ett par fastigheter i<br />
c<strong>en</strong>trala Helsingborg, som han skulle förvalta. Min insats<br />
var att jag lånade upp p<strong>en</strong>gar till köpet, hans insats<br />
var att han skötte fastigheterna. För att göra <strong>en</strong> lång historia<br />
kort, slutade det hela med att jag stod med alla<br />
skulderna, m<strong>en</strong> utan fastigheterna, som såldes på exekutiv<br />
auktion. Han kom undan, eftersom han saknade<br />
tillgångar. G<strong>en</strong>om att använda mig av liknande skurkmetoder<br />
som han och ett par andra personer som varit<br />
orsak<strong>en</strong> till mitt bryderi gjort, hade jag med mer tur än<br />
skicklighet och med b<strong>en</strong>äg<strong>en</strong> hjälp av <strong>en</strong> känd småbedragare<br />
vid namn Erkki Kousko, som blev min vän<br />
efter att först varit <strong>en</strong> del av skojarna, på kort tid skapat
<strong>en</strong> ny förmög<strong>en</strong>het och kunnat dra mig tillbaka med<br />
Chantal i det som jag upplever som r<strong>en</strong>a paradiset. Vi<br />
bodde i <strong>en</strong> fantastisk villa utanför Sainte Maxime och<br />
hade <strong>en</strong> vinsamling som g<strong>en</strong>om sin avkastning lät oss<br />
leva ett behagligt drönarliv. Så försvinner alltihop på tio<br />
minuter. Inte huset visserlig<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> vinsamling<strong>en</strong> som<br />
var vårt levebröd. Lätt fånget, my ass!<br />
– Lätt fånget, lätt förgånget, det var d<strong>en</strong> tröst jag fick av<br />
min älskade Chantal när jag kom hem från travbanan<br />
och såg katastrof<strong>en</strong>. Jag hade undvikit att svara då, kanske<br />
hade hon rätt.<br />
I helvete att det hade varit lätt att på bara två månader<br />
vända ett bott<strong>en</strong>löst elände med fogd<strong>en</strong> tätt i hälarna, till<br />
ett liv i ett sådant välstånd att vi inte skulle behöva röra<br />
ett finger rest<strong>en</strong> av våra liv, m<strong>en</strong> driv<strong>en</strong> av ett hett revanschbegär<br />
och med ganska stor hjälp av fru Fortuna,<br />
hade jag lyckats långt utöver min förväntan. Jag hade<br />
under d<strong>en</strong>na korta tid utsatt mig för livsfara ett par gånger,<br />
låt vara oavsiktligt. Jag hade tvingat människor att berätta<br />
saker under tortyrliknande förhålland<strong>en</strong> och jag<br />
hade, visserlig<strong>en</strong> oavsiktligt, m<strong>en</strong> dock medverkat till<br />
att flera människor fått sätta livet till i min jakt på nytt<br />
välstånd. Var det värt det? Hur hade mitt samvete sett<br />
ut?<br />
Ja, jag måste svara ja på frågan om det var värt det.<br />
Samvetet då? Jodå, jag kan leva med att några skurkar<br />
fick sätta livet till, Inget av dödsfall<strong>en</strong> berodde på min<br />
direkta medverkan, utan snarare på de avlidna<br />
personernas eg<strong>en</strong> girighet.<br />
H<strong>en</strong>nes elaka komm<strong>en</strong>tar fick också tankarna att spinna<br />
runt i mitt huvud mer än <strong>en</strong> månad efter sprängning<strong>en</strong>.<br />
Jag stod med <strong>en</strong> gnagande olustkänsla på Michaels eleganta<br />
terrass med <strong>en</strong> magnifik utsikt över grönklädda<br />
kullar och Medelhavet, ivrigt <strong>en</strong>gagerad i ett försök att<br />
få rätt temperatur på kol<strong>en</strong> i grill<strong>en</strong>. Ing<strong>en</strong> gasolgrill här<br />
inte, äkta prov<strong>en</strong>salsk träkol skulle det vara, som doftade<br />
ljuvligt förrest<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> det var svårt att njuta av allt<br />
det vackra efter allt som hänt d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>. Jag försökte<br />
komma på vem eller vad som skulle få någon att<br />
spränga min garageport i luft<strong>en</strong>.<br />
Givetvis kunde det finnas folk som kände till min eller<br />
kanske snarare Feudos vinsamling, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong> anledning<strong>en</strong><br />
kunde man nog avskriva. Vem skulle komma på<br />
tank<strong>en</strong> att försöka bära ut 20000 vinflaskor mitt på eftermiddag<strong>en</strong><br />
efter att ha utlöst <strong>en</strong> sprängladdning som<br />
small fönsterrutorna i halva kvarteret?<br />
Kunde det vara så att Feudo hade haft fler fi<strong>en</strong>der än de<br />
som försvann samtidigt med att han själv blev mördad?
Fi<strong>en</strong>der som inte kände till arr Feudos villa var såld.<br />
Vänner till diTalora, utöver de kumpaner som satt inne?<br />
Jag gjorde <strong>en</strong> m<strong>en</strong>tal notering att jag skulle kolla om de<br />
ev<strong>en</strong>tuellt hade rymt från fängelset i Marseilles.<br />
Var någon ute för att hämnas på mig bland kumpaner<br />
till Leif Hugosson som avlidit i <strong>en</strong> bilolycka efter det att<br />
jag tvingat honom att hjälpa till med ett skumt inkassouppdrag<br />
som betalning för att han ruinerat mig? Kanske,<br />
m<strong>en</strong> jag hade inte känt av sådana strömningar, jag<br />
tror inte att någon visste om anledning<strong>en</strong> till att han tog<br />
<strong>en</strong> tripp till Rivieran för ett år sedan.<br />
Avundsjuka? Kanske, m<strong>en</strong> det verkade långsökt. Jag<br />
insåg att jag inte för tillfället kunde hitta någon godtagbar<br />
ledtråd.<br />
Vi hade tacksamt accepterat våra grannars inbjudan att<br />
få bo i deras stora hus under tid<strong>en</strong> som vår villa reparerades<br />
efter inbrott och sprängning.<br />
Det var omöjligt att veta hur lång tid det skulle det ta att<br />
få vårt hus i ordning. Det som hade skadats var garageport<strong>en</strong><br />
i källar<strong>en</strong>, pool<strong>en</strong> och alla fönsterrutor förstås.<br />
Källar<strong>en</strong> måste dessutom torkas ut och målas om.<br />
Ny garageport skulle installeras. Pool<strong>en</strong> måste repareras,<br />
förses med ny liner och därefter kaklas om. I-landsproblem<br />
förstås.<br />
Vinet, som av mr Lapointe från Auktionsfirman i Paris<br />
hade värderat till 10 miljoner Euro, hade reducerats till<br />
ett vatt<strong>en</strong>skadat utskottslager.<br />
Det var lika gott att dricka förstås, m<strong>en</strong> det var ju inte<br />
det som var mitt största nöje, det var ju d<strong>en</strong> lediga livsstil<br />
som d<strong>en</strong> årliga värdestegring<strong>en</strong> av samling<strong>en</strong> möjliggjorde,<br />
som var min fantastiska affärsidé och som nu<br />
gått förlorad.<br />
Chantal hade åkt in till Nice för att förhandla med försäkringsbolag,<br />
brandmyndigheter och kommissarie<br />
Goletto, om reparation<strong>en</strong> av huset efter sprängning<strong>en</strong>.<br />
H<strong>en</strong>nes huvudargum<strong>en</strong>t var att det inte var inbrottstjuvarna<br />
som orsakat d<strong>en</strong> största skadan, det var brandkår<strong>en</strong><br />
som kört för nära pool<strong>en</strong> med sin brandbil och därmed<br />
orsakat ödeläggels<strong>en</strong> av pool och vinkällare. Hon hade<br />
föresatt sig att plocka dem på <strong>en</strong> rejäl ersättning för allt<br />
som blivit förstört, anting<strong>en</strong> alla i för<strong>en</strong>ing eller någon<br />
av dem.<br />
Förhandlingar är h<strong>en</strong>nes specialitet, hon blir aldrig otrevlig<br />
äv<strong>en</strong> om hon träffar riktiga skitstövlar, hon ler bara<br />
och ser till att stå som vinnare när förhandling<strong>en</strong> avslutats.<br />
Om jag följt med skulle jag förmodlig<strong>en</strong> saboterat allti-
hop g<strong>en</strong>om att på mitt sv<strong>en</strong>ska sätt bli förbannad över<br />
deras sätt att resonera.<br />
Man måste bo länge i ett land innan man anammar nyanser<br />
i språket, kulturskillnader och m<strong>en</strong>talitet, så jag<br />
skulle vara helt chanslös. M<strong>en</strong> om någon skulle klara av<br />
detta svåra fall, så är det Chantal, som har <strong>en</strong> multikulturell<br />
bakgrund, fadern dansk äv<strong>en</strong>tyrare, modern<br />
fransyska. Det skulle förstås kräva att hon satte in hela<br />
sin charm och kanske lite till.<br />
Jag hade under tid<strong>en</strong> som mina tankar vandrat, marinerat<br />
några rejäla biffar i olivolja, spetsade med ”herbes<br />
prov<strong>en</strong>cal”, rejält med vitlök, peppar och lite krossade<br />
<strong>en</strong>bär, <strong>en</strong> specialitet jag tagit med hemifrån. Det ger lite<br />
sting åt smak<strong>en</strong>.<br />
Ulla och Linda hade åkt ner till torget i Sainte Maxime<br />
för att köpa grönsaker och jordgubbar.<br />
Jag fortsatte att grubbla på vem som kunde ligga bakom<br />
sprängning<strong>en</strong> och vad som var anledning<strong>en</strong>. Jag vände<br />
mig till Michael som satt vid det stora terrassbordet och<br />
bläddrade i <strong>en</strong> <strong>bok</strong>, samtidigt som han smuttade på <strong>en</strong><br />
drink:<br />
– Vad är det vi har som är så intressant eller värdefullt,<br />
att man kan spränga halva huset för att få tag i det? Mitt<br />
på blanka eftermiddag<strong>en</strong>, med all risk för vittn<strong>en</strong>! Jag<br />
har eliminerat <strong>en</strong> drös tänkbara skurkar.<br />
Michael svarade inte på frågan, det hade jag inte väntat<br />
heller, jag måste bara få ställa d<strong>en</strong>, eftersom d<strong>en</strong> gnagde<br />
i huvudet hela tid<strong>en</strong>. Det uppstod <strong>en</strong> märklig tystnad<br />
mellan oss, kanske bara för någon minut, m<strong>en</strong> det kändes<br />
längre. Därför ryckte båda till när hans mobiltelefon<br />
ringsignal bröt tystnad<strong>en</strong> med <strong>en</strong> gäll signal.<br />
– Hallå, Michael, svarade han.<br />
Jag såg att han blev vit i ansiktet. Han avslutade samtalet<br />
utan att säga ett ord. Han vände sig mot mig och stötte<br />
fram mellan torra läppar:<br />
– Det var Linda. Ulla är försvunn<strong>en</strong>! Han reste sig samtidigt<br />
och rusade ner till sin bil och backade ut d<strong>en</strong> ur<br />
garaget. I samma ögonblick kom Chantal körande på<br />
två hjul på infart<strong>en</strong> till deras villa på sedvanligt latinskt<br />
manér. Hon fick kasta bil<strong>en</strong> åt sidan för att inte krocka<br />
med Michael. Han öppnade höger bildörr och skrek åt<br />
Chantal att hoppa in, så drog de iväg i hans nya amerikanska<br />
monster SUV, som väckte uppmärksamhet till<br />
och med på Rivieran. Lösa st<strong>en</strong>ar sprutade kring alla<br />
fyra hjul<strong>en</strong> och regnade över infart<strong>en</strong> till trädgård<strong>en</strong>.<br />
– Vad är det som hänt? Chantals hjärta bultade så hon
fick svårt att andas, dels av oro m<strong>en</strong> också för att hon<br />
hade allt sjå i värld<strong>en</strong> att hålla sig fast så att hon inte<br />
skulle falla av sätet. Michael körde så fort han vågade<br />
på d<strong>en</strong> smala, slingrande och samtidigt brant sluttande<br />
väg<strong>en</strong> ner mot Sainte Maxime. Hon kunde inte spänna<br />
fast säkerhetsbältet, det var bara omöjligt att släppa taget<br />
om handtaget över dörr<strong>en</strong>. Chantal använde aldrig<br />
bälte till vardags, vilket lett till många dispyter mellan<br />
oss, m<strong>en</strong> i dag kände hon att bältet skulle komma att<br />
behövas.<br />
– Linda ringde, sa Michael sammanbitet, samtidigt som<br />
han pressade d<strong>en</strong> fyrhjulsdrivna bil<strong>en</strong> till det yttersta i<br />
<strong>en</strong> hårnålskurva, jag tror att Ulla kan ha blivit bortförd,<br />
hon bara försvann spårlöst och det är ju inte h<strong>en</strong>nes stil.<br />
Det har hänt så mycket d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>, att jag är livrädd<br />
för att det är något allvarligt. Jag behöver din hjälp<br />
att snacka med folk.<br />
– Var ringde hon ifrån?<br />
– Marknadsplats<strong>en</strong>, de skulle handla lite grönt och jordgubbar<br />
till lunch<strong>en</strong>.<br />
Michael stannade nere i c<strong>en</strong>trum, körde upp bil<strong>en</strong>s högerhjul<br />
halvvägs uppe på <strong>en</strong> trottoar och tvärbromsade med<br />
rykande däck. Det luktade starkt av bränt gummi. Tillsammans<br />
rusade de in i <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> gränd i riktning mot<br />
Place de Marché, där Linda väntade. Hon hade gråtit,<br />
och hulkade fortfarande när hon försökte beskriva vad<br />
som hänt. Ena sekund<strong>en</strong> såg hon Ulla stå vid d<strong>en</strong> lilla<br />
grönsakshandlar<strong>en</strong> Chez Gil med <strong>en</strong> honungsmelon i<br />
hand<strong>en</strong>, i nästa ögonblick, när hon skulle fråga Ulla hur<br />
många liter jordgubbar som behövdes, var hon borta.<br />
Utan ett ljud hade hon bara försvunnit. Först trodde<br />
Linda att hon bara hade gått vidare på torget för att köpa<br />
något annat, så hon gick lugnt omkring och spanade<br />
efter Ullas mahognyfärgade hår, m<strong>en</strong> hon insåg snart att<br />
hon var borta. Så hon började ropa efter h<strong>en</strong>ne, högre<br />
och högre. Hon struntade fullständigt i att alla kunder<br />
och försäljare trodde att hon blivit vansinnig.<br />
M<strong>en</strong> ing<strong>en</strong> Ulla svarade. Det var då hon ringde Michaels<br />
mobil.<br />
Under tid<strong>en</strong> hon väntat på att han skulle komma, hade<br />
hon fortsatt att gå i allt större cirklar runt torget. Förgäves.<br />
Torget är inte särskilt stort, ett trettiotal olika stånd på ett<br />
litet fyrkantigt torg, omgivet av gamla hus med olika<br />
affärer och några restauranger.<br />
– Var stod du när du upptäckte att hon försvann? frågade<br />
Chantal. Michael sa inte ett ljud.<br />
– Där stod vi. Linda pekade.<br />
– Goddag Madame Thorn, sa <strong>en</strong> av damerna i grön-
saksståndet. Madame Perraud är <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> <strong>en</strong>ergisk kvinna<br />
i femtioårsåldern, typisk prov<strong>en</strong>salsk i sitt vänliga sätt.<br />
Hon äger Chez Gil tillsammans med sin man. Lite jordgubbar<br />
kanske? De är underbara just nu.<br />
– God dag madam Perraud, svarade Chantal, ja vi skall<br />
nog ha ett par liter. Faktiskt är jag här för att se om jag<br />
kan leta rätt på min väninna, Madame Cernfelt, hon<br />
försvann plötsligt för <strong>en</strong> stund sedan när hon skulle<br />
handla grönsaker. Ni såg h<strong>en</strong>ne kanske?<br />
– Ja, jag tror att hon var här, hon skulle ha honungsmelon,<br />
m<strong>en</strong>….<br />
Madame Perraud avbröt sig, som för att tänka efter. Nej,<br />
hon köpte nog ing<strong>en</strong>ting i dag. Jag såg faktiskt inte vart<br />
hon tog väg<strong>en</strong>.<br />
– Har du ett foto på Ulla? frågade Chantal och fortsatte<br />
runt på torget med Michael och Linda i släptåg. Michael<br />
tog fram plån<strong>bok</strong><strong>en</strong> och fick fram ett foto på <strong>en</strong> le<strong>en</strong>de<br />
Ulla i <strong>en</strong> minimal bikini. Det är det <strong>en</strong>da foto jag har, sa<br />
han, m<strong>en</strong>…<br />
Det kan inte hjälpas sa Chantal och slet till sig fotot. Hon<br />
stannade vid vart<strong>en</strong>da torgstånd och ställde samma<br />
fråga.:<br />
– Förlåt, har ni sett d<strong>en</strong> här person<strong>en</strong> i dag?<br />
Några sa att de sett h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> kunde inte lämna några<br />
som helst upplysningar vart hon tagit väg<strong>en</strong> eller om<br />
hon hade sällskap av någon. Slaktar<strong>en</strong> mr Legueret<br />
flinade och började granska bild<strong>en</strong> närmare, m<strong>en</strong> när<br />
han mötte Chantals blick blev han allvarlig och sa att<br />
han sett h<strong>en</strong>ne på torget.<br />
– H<strong>en</strong>ne missar man inte, jag såg h<strong>en</strong>ne bara komma<br />
med <strong>en</strong> korg i hand<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> såg inte vart hon gick.<br />
De fortsatte att fråga samtliga torghandlare och kom till<br />
sist tillbaks till grönsaksaffär<strong>en</strong> och madame Perraud.<br />
H<strong>en</strong>nes lille son som kunde vara fem eller sex år gammal<br />
tittade intresserat på fotot, som Chantal fortfarande<br />
höll fram.<br />
– ”Malade, malade, malade”, upprepade han i <strong>en</strong> slags<br />
lek där han dansade runt. Tant<strong>en</strong> är sjuk, fortsatte han.<br />
– Har du sett tant<strong>en</strong>? frågade Chantal och försökte verka<br />
oberörd för att inte skrämma honom.<br />
– Farbror räddade h<strong>en</strong>ne, fortsatte han och snurrade<br />
lekfullt ett varv till.<br />
Nu grep hans mamma in i samtalet.<br />
– Olivier! Berätta för mamma vad du såg!<br />
– Jag såg att tant<strong>en</strong> blev sjuk och att farbror tog h<strong>en</strong>ne<br />
och bar h<strong>en</strong>ne. Olivier visade med armarna på bröstet<br />
hur hon blivit bortbur<strong>en</strong>.
– Vart gick han, farbror? Frågade Chantal<br />
– In där, sa Olivier och pekade in i d<strong>en</strong> smalaste gränd<strong>en</strong><br />
som utgick från Place du Marche.<br />
Alla tre rusade in i gränd<strong>en</strong> och fortsatte tills d<strong>en</strong> korsades<br />
av <strong>en</strong> större gata, rue S Fabre<br />
De fortsatte att fråga i alla butiker och människor som<br />
befann sig på d<strong>en</strong> lilla gatan. Ing<strong>en</strong> hade sett något.<br />
Chantal berättade om att <strong>en</strong> kvinna svimmat och bars<br />
bort av <strong>en</strong> man som bar h<strong>en</strong>ne i famn<strong>en</strong>. Inte ett <strong>en</strong>da<br />
spår. Ulla var bara borta.<br />
– Vi måste ta kontakt med kommissarie Golleto, han<br />
kanske kan hjälpa oss, sa Chantal<br />
– Vi väntar med det, sa Michael. Han var askgrå i ansiktet.<br />
Låt oss åka hem. Om ing<strong>en</strong>, åtminstone ing<strong>en</strong> vux<strong>en</strong>,<br />
på hela torget har sett något, så handlar det om proffs.<br />
Då får vi säkert höra vad de är ute efter, om det är p<strong>en</strong>gar<br />
eller något annat.<br />
Det kan vara farligt att blanda in polis<strong>en</strong> för tidigt, de<br />
kan göra sak<strong>en</strong> värre. Förlåt, m<strong>en</strong> jag har dåliga erfar<strong>en</strong>heter<br />
av polis<strong>en</strong>.<br />
– Var finns bil<strong>en</strong>? Frågade Chantal och vände sig mot<br />
d<strong>en</strong> fortfarande storgråtande Linda.<br />
– D<strong>en</strong> står där borta, m<strong>en</strong> jag har ing<strong>en</strong> bilnyckel.<br />
– Jag har <strong>en</strong> reservnyckel i plån<strong>bok</strong><strong>en</strong>, sa Michael och<br />
räckte över d<strong>en</strong> till Linda. Kan du köra hem d<strong>en</strong>, så ses<br />
vi därhemma. Linda, det är inte ditt fel, sa han, i ett<br />
försök att trösta h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> det lät inte som om han<br />
m<strong>en</strong>ade det.<br />
De återvände till villan, där jag stod med <strong>en</strong> nerkyld<br />
grill, jag visste inte vark<strong>en</strong> ut eller in och hade inte lagt<br />
på köttbitarna.<br />
– Berätta sa jag otåligt, det finns inget värre än att vänta<br />
och inget veta.<br />
Chantal var d<strong>en</strong> som hade varit mest samlad, kanske för<br />
att hon varit så <strong>en</strong>gagerad med att fråga alla, så hon hade<br />
kopplat bort känslorna <strong>en</strong> aning. M<strong>en</strong> nu brast det också<br />
för h<strong>en</strong>ne och hon började gråta våldsamt.<br />
– Ulla är kidnappad sa Michael, <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> unge såg att hon<br />
blev medvetslös och försvann in i <strong>en</strong> gränd i armarna<br />
på <strong>en</strong> man.<br />
– Kunde ung<strong>en</strong> berätta något om mann<strong>en</strong>? Undrade jag<br />
– Nej, inte direkt. Vi kunde inte pressa honom. Kanske<br />
kan hans mamma lirka ur honom lite mer i lugn och ro,<br />
sa Michael.<br />
Chantal kanske kan ringa s<strong>en</strong>are.<br />
– Skall jag slänga på lite mer kol, kanske hjälper det lite<br />
att få lite mat, så tänker vi klarare. Jag kom på att det var<br />
<strong>en</strong> typisk skånsk reaktion. Mat hjälper alltid.
Vi åt under tystnad. Det <strong>en</strong>da som hördes var Lindas<br />
och Chantals snyftningar.<br />
– Jag har tänkt <strong>en</strong> hel del på sprängning<strong>en</strong> av vår garagedörr,<br />
sa jag. Om det har något samband alltså. Något<br />
mer m<strong>en</strong>ingslöst än att spränga <strong>en</strong> garagedörr så att hela<br />
kvarterets fönsterrutor sprängs av tryckvåg<strong>en</strong>, får man<br />
ju leta efter. Vad det bara <strong>en</strong> varning? I så fall varning<br />
för vad då?<br />
Om det är samma liga som har tagit Ulla, så blir det svårt<br />
att få ett logiskt sammanhang. M<strong>en</strong> det kan ju finnas ett<br />
samband.<br />
– Jag tänker så det gör ont, sa Michael. Du har nog rätt,<br />
m<strong>en</strong> jag har svårt att tro att det kan vara samma orsak till<br />
att vi har blivit drabbade, vi har ju ing<strong>en</strong> annan länk än<br />
att vi är grannar.<br />
– Jo det tror jag att vi kanske har, sa jag. När du bodde<br />
i Stockholm och spelade på trav, det var du som kallades<br />
Spelar<strong>en</strong>, eller hur?<br />
Michael satt tyst länge.<br />
– Ja, det stämmer, sa han slutlig<strong>en</strong>, har du hört talas om<br />
mig?<br />
– Hört talas om dig är bara förnamnet, det fanns <strong>en</strong> tid<br />
då jag var skitskraj för dig. Jag eller rättare sagt min<br />
kompis Fredrik Bihnfelt lånade för mer än ett år sedan<br />
två miljoner av dig för att köpa ett parti vin i Bordeaux.<br />
Det var två år sedan ungefär. Vi höll på att bli blåsta på<br />
alltihop och var rädda att vi inte kunde betala tillbaks!<br />
Efter många om och m<strong>en</strong> var det så småningom jag som<br />
betalade tillbaks p<strong>en</strong>garna med ränta förstås, m<strong>en</strong> det<br />
kunde du ju inte veta, för jag uppgav ing<strong>en</strong> betalare.<br />
Fredrik fick bita i gräset utanför Bordeaux på grund av<br />
vinaffär<strong>en</strong>. S<strong>en</strong> läste jag i Sv<strong>en</strong>ska Dagbladet om Kurt<br />
Behnell, som blev skjut<strong>en</strong> i Stockholm. Jag hade rekomm<strong>en</strong>derat<br />
honom som garant för lånet, jag visste att<br />
han var <strong>en</strong> girig fan. Han skulle ha fått <strong>en</strong> bra slant för<br />
besväret. Fattar du att jag blev rädd? Vi visste ju inte<br />
varför han hade blivit skjut<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> jag visste att han<br />
hade pres<strong>en</strong>terat <strong>en</strong> fullgod säkerhet.<br />
Första kväll<strong>en</strong> vi träffades, när ni bjöd in oss lade Chantal<br />
ihop två och två, m<strong>en</strong> sa inget till mig förrän långt s<strong>en</strong>are.<br />
Jo, jag tror att hon sa något när vi precis hade lagt<br />
oss, m<strong>en</strong> jag fattade som vanligt inte det finstilta. När<br />
det gick upp för mig att det var du som var Spelar<strong>en</strong>, då<br />
var vi ju redan goda vänner och jag hade bara sett goda<br />
sidor hos dig och Ulla. Så varför förstöra <strong>en</strong> god vänskap<br />
med att dra upp <strong>en</strong> massa gammalt skit?<br />
Skönt att få det sagt i alla fall.<br />
– Åh fas<strong>en</strong>, var det du som var d<strong>en</strong> andre mann<strong>en</strong>? Det
var ju tråkigt med Behnell, var han <strong>en</strong> av dina vänner?<br />
– Nej, vän skulle jag inte kalla honom, bekant kanske.<br />
Han var <strong>en</strong> av dem som var med om att lura av mig mitt<br />
livsverk för sin eg<strong>en</strong> girighets skull, så jag kan inte påstå<br />
att jag sörjde honom. Jag antar att han själv var skuld till<br />
det som inträffade, vi hade varnat honom för att försöka<br />
blåsa dig, fast jag visste förstås inte vem du var då,<br />
bara att man skulle vara försiktig med att lura dig.<br />
– Ja, han försökte faktiskt blåsa mig och var dessutom<br />
stor i kork<strong>en</strong>. Nog sagt om det. M<strong>en</strong> där har vi kanske<br />
ett samband, trots allt, som kanske kan betyda något.<br />
Fast det är ganska långsökt. Om det nu är proffs som<br />
varit framme och allt tyder på det, utom din sprängning.<br />
D<strong>en</strong> var amatörmässigt utförd. Fast man vet aldrig. Om<br />
man bara avser att skrämmas, då skall man ladda ord<strong>en</strong>tligt.<br />
M<strong>en</strong> varför då inte jämna hela huset med mark<strong>en</strong> när<br />
man ändå håller på? Nej det stämmer inte, det måste ha<br />
varit felräkning på mängd<strong>en</strong> sprängämne.<br />
– Det måste vara så att man trodde att man kunde rusa in<br />
och hämta något innan chock<strong>en</strong> lagt sig efter smäll<strong>en</strong>.<br />
Vad det var är omöjligt att gissa, m<strong>en</strong> det kan inte ha<br />
varit särskilt skrymmande. Min hjärna arbetade för högtryck.<br />
– D<strong>en</strong> där vinsamling<strong>en</strong> som du köpte efter många sor-<br />
ger och bedrövelser, finns d<strong>en</strong> fortfarande kvar i din<br />
vinkällare? frågade Michael. Där kanske sambandet<br />
finns.<br />
– Nej, hela samling<strong>en</strong> såldes direkt via auktionsfirman.<br />
Jag behövde p<strong>en</strong>gar för att etablera oss här nere. D<strong>en</strong><br />
har aldrig befunnit sig i huset utan skickades från ett<br />
lager i Marseilles. M<strong>en</strong> det är det ju inte någon som vet<br />
mer än mr Lapointe på Auktionsfirman. Han arbetar<br />
med diskretion, det är ett krav från kunderna.<br />
– Jag kommer nog ihåg att jag sett ett fax med <strong>en</strong> massa<br />
viner, som jag lät <strong>en</strong> snubbe i Stockholm titta på, när jag<br />
skulle vara finansiär. Han tyckte det var ett bra parti.<br />
Efter hans utlåtande och efter det att jag undersökt<br />
Behnells säkerhet, två miljoner i börsnoterade aktier,<br />
slog jag till. Säkerhet<strong>en</strong> var god, på papperet i alla fall.<br />
Michael var askgrå i ansiktet. Vi måste försöka hitta<br />
någon form av spår, fortsatte han.<br />
Jag beslöt mig för att ringa Lapointe. Officiellt för att be<br />
honom om råd inför d<strong>en</strong> årliga inv<strong>en</strong>tering<strong>en</strong> av mina<br />
viner. Kanske han vet något, som kan kasta ljus över<br />
inbrottet.<br />
Direktnumret till Lapointe fanns i mitt nummerregister.<br />
Efter <strong>en</strong> massa signaler, kopplades samtalet om till <strong>en</strong><br />
annan telefon.<br />
– Mr Lapointe finns inte längre hos oss, sa hans sekre-
terare Mlle Mimmi, Lapointe slutade för två månader<br />
sedan.<br />
–Han var väl inte…?<br />
– Nej, han avgick i p<strong>en</strong>sion.<br />
– Var finns han nu?<br />
– Ing<strong>en</strong> aning.<br />
– Jag ville veta vem som köpte min vinsamling för ett år<br />
sedan, det är viktigt.<br />
– Det kan jag inte ta reda på. Eller lämna ut, Ni förstår<br />
säkert att sådana uppgifter är konfid<strong>en</strong>tiella.<br />
– Jag kommer till Paris, sa jag och lade på lur<strong>en</strong> innan<br />
hon hann reagera.<br />
Kapitel 6<br />
Stockholm<br />
D<strong>en</strong> 18 november 1988<br />
”Vid Industriländernas Grupp Sju Medlemmars möte<br />
i Bangkok i september 1991, reste sig d<strong>en</strong> inbjudne<br />
gäst<strong>en</strong> från Ryssland, <strong>en</strong> darrande Grigory Yavlinsky,<br />
landets ekonomiske talesman, och berättade att <strong>en</strong>dast<br />
240 ton av d<strong>en</strong> ryska guldreserv<strong>en</strong> på nära 3000<br />
ton, återstod. Två månader s<strong>en</strong>are, i november hade<br />
också d<strong>en</strong> sista del<strong>en</strong> av reserv<strong>en</strong> försvunnit. Chef<strong>en</strong><br />
för d<strong>en</strong> ryska c<strong>en</strong>tralbank<strong>en</strong> Gosbank, Andrej<br />
Gersch<strong>en</strong>ko sade i ett uttalande inför högsta Sovjet:<br />
“Inte ett gram guld återstår; Valv<strong>en</strong> är tomma.”<br />
Ur Pravda, fritt översatt<br />
Ett inkommande fax tickade fram på Leonid Zirganovs<br />
kontor på Birger Jarlsgatan i Stockholm. Det fanns ing<strong>en</strong><br />
avsändare. Avsändar<strong>en</strong> var hans gode vän och m<strong>en</strong>tor<br />
Januzs B<strong>en</strong>dinov i Tallinn.<br />
Innehållet i faxmeddelandet var allmängiltigt och formellt<br />
hållet och skulle passera vilk<strong>en</strong> säkerhetstjänst som<br />
helst utan att väcka misstankar. Leonid och Januzs hade
utarbetat ett privat och mycket <strong>en</strong>kelt kodsystem som<br />
utgjordes av ett <strong>en</strong>da felstavat ord i text<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> extra<br />
<strong>bok</strong>stav som fanns med hade <strong>en</strong> viss betydelse som bara<br />
de två kände till. I detta fall betydde dubbel<strong>bok</strong>stav<strong>en</strong><br />
helt <strong>en</strong>kelt: Tag dig hit a.s.a.p.<br />
Januzs ville alltså träffa honom snarast. Det var inget<br />
ovanligt att han fick fax från Estland, han rapporterade<br />
i vissa fall till B<strong>en</strong>dinov, som var vap<strong>en</strong>expert för KGB<br />
i Estland och Leonid var duktig på att snappa upp militära<br />
hemligheter i Sverige.<br />
Detta var emellertid något speciellt, B<strong>en</strong>dinov ville ha<br />
ett hemligt möte, därför d<strong>en</strong>na kod för att lura KGB,<br />
som inte skulle veta om att det var B<strong>en</strong>dinov som initierat<br />
hans besök. Därför kod A.<br />
Något hade upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> hänt som gjorde att Januzs<br />
ville ha ett samtal öga mot öga, utan att KGB eller någon<br />
annan för d<strong>en</strong> del<strong>en</strong> skulle informeras.<br />
Detta var i och för sig inget ovanligt, ag<strong>en</strong>terna tog sig<br />
ibland frihet<strong>en</strong> att leva ett liv vid sidan av organisation<strong>en</strong>,<br />
<strong>en</strong> slags v<strong>en</strong>til för att förbli människor och inte<br />
robotar, m<strong>en</strong> det var alltid lite oroligt när han fick kod<br />
A, man kunde aldrig vara säker inom Sovjetunion<strong>en</strong>.<br />
Oväntade avrättningar och försvinnand<strong>en</strong> skedde hela<br />
tid<strong>en</strong>. Angiverisystemet var lika väl utvecklat där som i<br />
alla andra diktaturstater.<br />
Han letade i sina arkiv efter någon verklig uppgift att<br />
rapportera för att få besöket att verka rutin, m<strong>en</strong> hittade<br />
inget. Han väntade visserlig<strong>en</strong> på <strong>en</strong> större läcka från <strong>en</strong><br />
ing<strong>en</strong>jör på SAAB i Linköping, som arbetade med försvarets<br />
flygplanstillverkning, m<strong>en</strong> han visste att det var<br />
för tidigt att kräva d<strong>en</strong> nu. Det kunde inte hjälpas, han<br />
tog kontakt på sedvanligt sätt och lämnade ett krypterat<br />
meddelande på avtalat sätt.<br />
Meddelandet löd:<br />
”Jag behöver rapport<strong>en</strong> redan i kväll, fullständig eller<br />
ej. Extra bonus finns att hämta.”<br />
G<strong>en</strong>om sin kanal till KGB vid sovetiska ambassad<strong>en</strong> i<br />
Stockholm, såg han omgå<strong>en</strong>de till att han fick <strong>en</strong> rutinkallelse<br />
till Tallinn, viket absolut inte skulle väcka misstankar.<br />
Estland byggde mycket utrustning för d<strong>en</strong> sovjetiska<br />
krigsmakt<strong>en</strong>.<br />
Han körde s<strong>en</strong>t på kväll<strong>en</strong> till Linköping och fick <strong>en</strong><br />
rapport av sin kontaktman på Saab Aerotech, och körde<br />
direkt tillbaks till Stockholm.
Tre dagar efter det att han fått sitt mejl, landade han i<br />
Tallinn, dit han flugit via L<strong>en</strong>ingrad, passerade passkontroll<strong>en</strong>,<br />
vilket som vanligt tog <strong>en</strong> halv evighet och<br />
gick ut g<strong>en</strong>om tullfiltret och gick ut för att leta upp <strong>en</strong><br />
taxi.<br />
Han valde ut <strong>en</strong> taxi där chaufför<strong>en</strong> var ung, förmodlig<strong>en</strong><br />
studerande som arbetade extra. G<strong>en</strong>om att hålla sig<br />
lite i bakgrund<strong>en</strong>, som om han väntade på någon, väntade<br />
han tills hans taxi var först i kön.<br />
– C<strong>en</strong>tralstation<strong>en</strong>.<br />
Chaufför<strong>en</strong> svarade inte utan körde tyst in mot Tallinns<br />
c<strong>en</strong>trum och släppte av honom. Zirganov gav honom<br />
lite extra dricks för att han hållit käft<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> unge mann<strong>en</strong><br />
sk<strong>en</strong> upp och tackade artigt.<br />
Han gick sakta över Walk Rannamäe Teeväg<strong>en</strong>, g<strong>en</strong>om<br />
d<strong>en</strong> underjordiska passag<strong>en</strong> och vidare Nuunegatan. Han<br />
befann sig nu i hjärtat av gamla stan. Han var säker på<br />
att han inte var skuggad.<br />
Han spanade diskret och hittade <strong>en</strong> ny taxi som var bemannad<br />
av <strong>en</strong> ung man och hoppade in. – Kör gatan<br />
fram sade han vänligt, jag ger direktion om <strong>en</strong> stund.<br />
Han låtsades leta efter <strong>en</strong> adress och tog upp ett papper<br />
ur fickan. Mot Kadriorg, så visar jag d<strong>en</strong> sista bit<strong>en</strong> hur<br />
du skall köra.<br />
Kadriorg är <strong>en</strong> förstad i Tallinns utkant, känd för sina<br />
gamla fina villakvarter.<br />
Han beordrade chaufför<strong>en</strong> att stanna vid <strong>en</strong> gammal villa.<br />
När taxin försvunnit ur sikte, fortsatte Zirganov vidare<br />
till fots, tills han kom till <strong>en</strong> av de många parker som<br />
finns i Kadriorg.<br />
B<strong>en</strong>dinov väntade redan på honom.<br />
– Januzs! Leonid! De båda männ<strong>en</strong> omfamnade varandra<br />
på ryskt manér med <strong>en</strong> blöt kyss på munn<strong>en</strong>.<br />
– Är allt väl? viskade Leonid tyst i Januzs öra.<br />
– Välkomm<strong>en</strong>, det var länge sedan svarade Januzs.<br />
Låt oss ta <strong>en</strong> prom<strong>en</strong>ad i park<strong>en</strong> sa Januzs.<br />
De prom<strong>en</strong>erade sakta som om de var ute för att njuta<br />
av d<strong>en</strong> iskalla marsluft<strong>en</strong>. Vem tror vi att vi lurar med<br />
d<strong>en</strong> här charad<strong>en</strong>? tänkte Leonid, m<strong>en</strong> han sade inget.<br />
– Berätta Januzs, du har väl inte bett mig komma hit<br />
bara för att titta på mitt fula tryne!<br />
– Så ful är du inte, svarade Januzs, m<strong>en</strong> du har rätt i att<br />
det har hänt något. Eller rättare sagt det kommer att hända<br />
saker, stora saker. Jag har något viktigt att berätta, <strong>en</strong> del<br />
vet du redan, m<strong>en</strong> lyssna till allt utan att avbryta mig, så<br />
får du hela sammanhanget<br />
Som du vet är Sovjetunion<strong>en</strong>s fall nära förestå<strong>en</strong>de.<br />
Gorbatjov saknar politiskt stöd, trots att han har stora<br />
delar av folket med sig. Perestrojkan har gått så långt att
d<strong>en</strong> inte går att hejda, m<strong>en</strong> han är inte mann<strong>en</strong> att leda<br />
Sovjet, han är för vek och undfallande mot väst. Hur<br />
många av sovjetstaterna som blir fria vet jag inte exakt,<br />
m<strong>en</strong> det blir många.<br />
Boris Nikolajevitj Jeltsin kommer trolig<strong>en</strong> att ta över<br />
under <strong>en</strong> övergångsperiod. Han har varit ute i kylan,<br />
m<strong>en</strong> lotsas nu sakta och diskret tillbaks för att vara redo<br />
att ta makt<strong>en</strong> när ridån rasar. Äv<strong>en</strong> han kommer emellertid<br />
att få svårt att styra, då kommer allt att ske mycket<br />
snabbt. Alla vet ju att han är nästintill alkoholist och har<br />
dåligt hjärta, så han kommer bara att bli <strong>en</strong> fasad, eller<br />
marionett om du så vill. <strong>Bakom</strong> honom kommer det att<br />
finnas <strong>en</strong> grupp av rika affärsmän och <strong>en</strong> del av våra<br />
vänner inom KGB, som i praktik<strong>en</strong> kommer att styra<br />
Ryssland, m<strong>en</strong> framför allt är d<strong>en</strong> ryska maffians ”Gudfader”<br />
finansmiljardär<strong>en</strong> Boris Berezovskij. Han kommer<br />
att dyka upp till ytan så småningom som d<strong>en</strong> verklige<br />
diktatorn i morgondag<strong>en</strong>s Ryssland. Kanske inte direkt,<br />
utan via <strong>en</strong> marionett som han kan styra i bakgrund<strong>en</strong>.<br />
När Boris Nikolajevitj har gjort sitt, eller dör och Sovjetstat<strong>en</strong><br />
inte längre finns - och det kommer inte att dröja<br />
länge - då kommer nya krafter att ta över, många med<br />
sina rötter inom KGB.<br />
Mitt personliga tips är att det blir Tysk<strong>en</strong>, som han kal-<br />
las, du vet KGB-överst<strong>en</strong>, som jobbar i Leipzig, Vladimir<br />
Putin. Han kan mycket väl redan vara utsedd att bli<br />
Rysslands nye presid<strong>en</strong>t, m<strong>en</strong> jag är inte säker på att han<br />
vet om det ännu. Han är känd som <strong>en</strong> riktig rövslickare<br />
som gör vad som helst för att klättra mot makt<strong>en</strong>s topp.<br />
Därför är han <strong>en</strong> perfekt kandidat. Han har glänsande<br />
meriter, han är ung. Vad de inte vet, m<strong>en</strong> som jag råkar<br />
känna till, är att han bakom sin servila <strong>mask</strong> är <strong>en</strong> man<br />
med mycket hårda nypor, vilket behövs för att <strong>en</strong>a alla<br />
de stater som kommer att ingå i det nya Ryssland. Fråga<br />
mig inte hur jag fått reda på detta, m<strong>en</strong> jag är säker på att<br />
han blir vår nye Stalin. När han väl kommit in i makt<strong>en</strong>s<br />
korridorer, då vet han exakt hur han skall navigera för<br />
att nå målet. Håll detta för dig själv, jag nämner det bara<br />
för att du skall akta dig för att stöta dig med Putin om du<br />
skulle träffa honom.<br />
När Sovjetstat<strong>en</strong> rämnar kommer Ryssland inte att kunna<br />
behålla makt<strong>en</strong> över Baltikum, de kommer att tvingas<br />
att släppa oss fria. Det knakar redan i fogarna här i Estland.<br />
Folkets vrede är stor. Fler republiker är på gång<br />
inom Sovjetblocket. Det kommer att hända saker som<br />
ing<strong>en</strong> kan föreställa sig <strong>en</strong>s i sin vildaste fantasi.<br />
– Du är väl fortfarande ryss eller hur? Det var väl inte<br />
för att du skulle ge mig <strong>en</strong> historielektion som du bett<br />
mig komma hit? En del av det du berättat är förstås helt
nytt för mig, som det där med Tysk<strong>en</strong> Vladimir Putin,<br />
honom har jag inte <strong>en</strong>s hört talas om, m<strong>en</strong> det mesta av<br />
det du berättar är allmänt känt inom hela KGB. Åtminstone<br />
går det rykt<strong>en</strong>. Leonid undrade om hans vän var på<br />
väg att bli s<strong>en</strong>il.<br />
Januzs fortsatte lugnt att tala utan att bry sig om Leonids<br />
avbrott:<br />
– Jag sa ju att du bara skulle lyssna. Jag kommer till det<br />
viktigaste nu:<br />
Det finns <strong>en</strong> hemlig klan som tänker stjäla hela d<strong>en</strong><br />
Sovjetiska guldreserv<strong>en</strong>. Så om man kallar Boris<br />
Nikolajevitj korrupt, och det är ju allmänt känt inom<br />
KGB, finns det större bovar med planer som inte <strong>en</strong>s<br />
han kan drömma om. Då m<strong>en</strong>ar jag stora med stort S,<br />
de bara väntar på att järnridån skall rämna. Säg inte att<br />
du visste detta också!<br />
– Guldreserv<strong>en</strong>! Det måste röra sig om <strong>en</strong>orma mängder.<br />
Hur i hel…?<br />
– Du har rätt, det är mycket, det rör sig om cirka 3000<br />
ton guld. M<strong>en</strong> transportproblemet är redan löst. En stor<br />
del av godset kommer att skickas till Schweiz, där de<br />
inte registrerar inkommande guld. Därifrån kan det slussas<br />
vidare till olika konton i väst .<br />
Distribution<strong>en</strong> kommer att ske direkt från flygplats<strong>en</strong> i<br />
Schweiz till slutstationerna, framför allt USA och Kanada.<br />
P<strong>en</strong>garna skall användas för att starta <strong>en</strong> hel kedja<br />
av banker över d<strong>en</strong> nordamerikanska kontin<strong>en</strong>t<strong>en</strong>. Bankerna<br />
kommer alltså att kontrolleras av d<strong>en</strong> grupp som<br />
ligger bakom kupp<strong>en</strong>. Guldet, i alla fall d<strong>en</strong> största del<strong>en</strong>,<br />
kommer således att hamna i Fort Knox så småningom.<br />
Det finns redan etablerade kontakter i bland<br />
annat Holland som kommer att fungera som bulvaner.<br />
Medge att det är lite patetiskt att vårt kapital, som vi<br />
stulit från vårt arma folk under åttio år, skall sättas in i<br />
<strong>en</strong> skattkammare i USA, vår största fi<strong>en</strong>de.<br />
M<strong>en</strong> det finns exempel på motsats<strong>en</strong> också. USA och<br />
många andra västländer kommer att tvingas ge moder<br />
Ryssland <strong>en</strong>orma bidrag för att inte värld<strong>en</strong> skall falla<br />
isär när Sovjet försvinner. Alla de p<strong>en</strong>garna kommer<br />
också att förskingras och fördelas mellan ett litet antal<br />
ryska gangsters som kommer att bli mycket mäktiga.<br />
P<strong>en</strong>garna försvinner ur Ryssland lika fort som de kommer<br />
in.<br />
– Hur mycket p<strong>en</strong>gar snackar vi om?<br />
– Det handlar om svindlande summor. Med dag<strong>en</strong>s<br />
guldpris är värdet på guldreserv<strong>en</strong> 35 miljarder dollars.<br />
Totalt kommer Sovjet/Ryssland att dräneras på tillgångar<br />
på 100-tals miljarder dollar under ett par år. Alla landets
tillgångar i form av olja, mineraler, ädelmetaller kommer<br />
dessutom att övergå från stat<strong>en</strong>s ägo till att ägas av<br />
några få rika oligarker. Samma gäller hamnanläggningar,<br />
stora fabriker och liknande. Vi kan inte <strong>en</strong>s föreställa<br />
oss hur rika de kommer att bli. Stat<strong>en</strong> kommer att bli<br />
otroligt försvagad. Det blir farligt!<br />
– Oops! Zirganov bleknade och rodnade av upphetsning<br />
på samma gång. 100 miljarder dollar! Det var som<br />
fan. Var kommer vi in i det sammanhanget?<br />
– Innan guldkupp<strong>en</strong> kan ske måste klan<strong>en</strong> skaffa fram<br />
ett rejält kapital för att finansiera kupp<strong>en</strong>, som kommer<br />
att kräva mycket förarbete på alla plan. En del av finansiering<strong>en</strong><br />
kommer att ske g<strong>en</strong>omvap<strong>en</strong>försäljning, bland<br />
annat till Irak. Det finns ett stort överskott av Kalasjnikov<br />
AK47 efter det att vi gått över till d<strong>en</strong> nya modell<strong>en</strong><br />
AK74, som är överlägs<strong>en</strong> AK47 i alla avse<strong>en</strong>d<strong>en</strong>, utom<br />
priset. Kund<strong>en</strong> är självaste Saddam Hussein, han är idealisk<br />
eftersom han dammsuger marknad<strong>en</strong> på AK 47.<br />
Anledning<strong>en</strong> till att han vill ha d<strong>en</strong> gamla modell<strong>en</strong>, är<br />
att han redan har flera miljoner av AK47 i sin armé. Fem<br />
miljoner Kalasjnikov, närmare bestämt. De nya vapn<strong>en</strong><br />
är <strong>en</strong> del i hans program att utbilda <strong>en</strong> ny armé på <strong>en</strong><br />
miljon man på AK 47. Han kan dessutom betala med<br />
guld, som i sammanhanget passar bra. Rubler är inte<br />
längre gångbara, inflation<strong>en</strong> går för fort. Dollarsedlar<br />
skrymmer för mycket och kan vara falska. Guld är tungt<br />
m<strong>en</strong> säkert.<br />
En av deltagarna i klan<strong>en</strong> är <strong>en</strong> rik oligark från Ukraina,<br />
Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko. Han har förhandlat fram ett byte<br />
med guldet mot motsvarande värde i rådiamanter med<br />
ett gäng krigsherrar från Sierra Leone i Afrika. Där utvinner<br />
man två miljoner karat rådiamanter per år, m<strong>en</strong><br />
bara <strong>en</strong> bråkdel redovisas. Rest<strong>en</strong> används som bytesmedel<br />
mot allt möjligt.<br />
– Vad är vits<strong>en</strong> med att byta till samma värde? Mer än<br />
vikt<strong>en</strong>.<br />
– Rådiamanter som har samma marknadsvärde som 50<br />
ton guld väger kanske 30 kilo.<br />
M<strong>en</strong> det är bara <strong>en</strong> av anledningarna.<br />
I stället för att skicka rådiamanterna direkt till säljarna i<br />
Ryssland, kommer <strong>en</strong> mellanhand att först lämna<br />
diamanterna för slipning till perfektion i <strong>en</strong> fabrik i<br />
Rumäni<strong>en</strong>, där man har billig arbetskraft och god yrkeskunskap.<br />
Detta kommer att mer än fördubbla värdet,<br />
förmodlig<strong>en</strong> fyrdubbla det, det beror på kvalitet<strong>en</strong>.<br />
Mellanhand<strong>en</strong> är ing<strong>en</strong> mindre än du, Leonid Zirganov<br />
du skulle passa perfekt. Om du vill alltså.<br />
Du talar Rumänska tillräckligt bra för att passera som<br />
<strong>en</strong> infödd. Du har rätt bakgrund och du tillhör inte nå-
gon klan. Dessutom litar jag på dig och blir därför garant<br />
för att ing<strong>en</strong> obehörig kommer åt diamanterna.<br />
Det blir ditt jobb att frakta rådiamanterna från <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
stad vid d<strong>en</strong> rumänska del<strong>en</strong> av svarta havskust<strong>en</strong> till<br />
<strong>en</strong> plats i Rumäni<strong>en</strong> för slipning. Du skall förhandla<br />
med sliperiet för att få fram optimal kvalitet till bästa<br />
pris och säkerhet, inte minst säkerhet. Sedan måste du<br />
personlig<strong>en</strong> övervaka slipning<strong>en</strong> och se till att diamanterna<br />
inte försvinner under tid<strong>en</strong> de bearbetas, det lär ta<br />
några veckor att slipa så stor mängd diamanter. När allt<br />
är klart, skall du hämta diamanter med ett marknadsvärde<br />
på <strong>en</strong> till 1 ½ miljard dollar, smuggla alltihop till<br />
Frankrike, där de skall levereras på <strong>en</strong> plats som<br />
Truch<strong>en</strong>ko bestämmer. Du kommer att åka med diplomatpass<br />
och kommer därför inte att ha några problem<br />
med smuggling<strong>en</strong>. KGB i Rumäni<strong>en</strong> kommer att ge dig<br />
viss hjälp. Du kommer att få <strong>en</strong> kontaktman på ambassad<strong>en</strong>.<br />
Din ersättning består av att du får behålla diamanter till<br />
ett marknadsvärde av tio miljoner dollar när varorna är<br />
levererade. M<strong>en</strong> det är inget ofarligt uppdrag, så du kan<br />
säga nej om du tycker det är för riskabelt. Med så mycket<br />
p<strong>en</strong>gar på spel, kan allt hända.<br />
– Varför just jag? undrade Leonid, det kan han väl sköta<br />
själv! Och spara tio miljoner dollar.<br />
– Jag kan inte g<strong>en</strong>omföra <strong>en</strong> sådan operation, det vet<br />
du. M<strong>en</strong> jag fick <strong>en</strong> förfrågan om jag kunde rekomm<strong>en</strong>dera<br />
<strong>en</strong> pålitlig ag<strong>en</strong>t som talar flytande rumänska och<br />
kunde bara tänka på dig. Jag tror att Jerg<strong>en</strong>evj inte vill<br />
synas i samband med diamanterna, han är officiellt bara<br />
med i vap<strong>en</strong>leverans<strong>en</strong>. Vap<strong>en</strong>leverantörerna vet bara<br />
att de skall få betalt i diamanter till ett värde av 500<br />
miljoner dollar, tus<strong>en</strong> dollar per bössa. Tio miljoner<br />
dollar är i detta sammanhang kattskit för dem, som du<br />
förstår. M<strong>en</strong> du kan säkert ha roligt för p<strong>en</strong>garna.<br />
– Vassilij Viktorovich, han kan också tala flytande rumänska,<br />
så varför jag och inte han? Jag har jobbat som<br />
affärsman ganska länge nu och är lite ringrostig.<br />
– Var inte så blygsam, jag har följt dina förehavand<strong>en</strong><br />
noga. Vasilijs också förstås, m<strong>en</strong> han är inget alternativ,<br />
han har försvunnit från jord<strong>en</strong>s yta. Han lämnade sin<br />
lukrativa verksamhet i Portugal med hus och allt och<br />
rymde till Spani<strong>en</strong> och gick under jord<strong>en</strong>. Kanske blev<br />
han skadad när han blev upphunn<strong>en</strong> av två ag<strong>en</strong>ter vid<br />
Spanska gräns<strong>en</strong> för några år sedan. Han dödade visserlig<strong>en</strong><br />
båda två med deras egna vap<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> kan förstås<br />
ha blivit skadad eller till och med avlidit. Han försvann<br />
i alla fall spårlöst med sin älskade och de är fort-
farande försvunna. Jag tror inte att han är kvar i Spani<strong>en</strong><br />
om han nu lever, vill säga.<br />
– Jag hörde också rykt<strong>en</strong> om att han försvunnit, m<strong>en</strong><br />
trodde att det var tillfälligt och berodde på att han som<br />
vanligt gick i d<strong>en</strong> riktning som hans stake pekar och att<br />
han tvingades fly på grund av h<strong>en</strong>nes föräldrar.<br />
– Det kan vara så, jag har också hört att hon var <strong>en</strong><br />
rikemansdotter, då är det anting<strong>en</strong> hans svärfar som lyckats<br />
ta livet av honom eller så är han riktigt duktig på att<br />
sopa ig<strong>en</strong> spår<strong>en</strong> efter sig. Kanske har han åkt tillbaks<br />
till Brasili<strong>en</strong>, där är det lätt att gömma sig.<br />
– Han är duktig. Skall man ta ut honom så är det prickskytte<br />
på långt håll som gäller. Det borde KGB i så fall<br />
fått nys om.<br />
– De har annat att tänka på numera än att jaga <strong>en</strong> gammal<br />
ag<strong>en</strong>t som fått nog, det vet du väl!<br />
– Tillbaks till riskerna. För tio miljoner dollar är man<br />
förstås beredd att ta vissa risker, m<strong>en</strong> är det överhuvudtaget<br />
möjligt? Rumäni<strong>en</strong> är ett slutet land. Jag kan lätt ta<br />
mig in, jag har varit där många gånger, m<strong>en</strong> att smuggla<br />
ut diamanter för <strong>en</strong> och <strong>en</strong> halv miljard dollar! Man får<br />
nog räkna med att de har <strong>en</strong> viss bevakning. Varför till<br />
Frankrike av alla ställ<strong>en</strong>?<br />
– Om du åtar dig uppdraget så får du själv skaffa d<strong>en</strong><br />
hjälp du behöver. Det är det du får betalt för. På frågan<br />
om varför Frankrike, så vet jag inte. Det spelar väl ing<strong>en</strong><br />
roll, eller hur?<br />
– Nej det har du rätt i. Är det någon mer än jag som<br />
bevakar diamanterna i Rumäni<strong>en</strong>?<br />
– Kanske de har extra bevakning, när det handlar om så<br />
många st<strong>en</strong>ar, m<strong>en</strong> de har säkert god bevakning under<br />
alla förhålland<strong>en</strong>, dels för att de hanterar stora värd<strong>en</strong><br />
och dels är ett statligt företag, så jag antar att Securitate<br />
är inblandat i bevakning<strong>en</strong>. Annars får du se till att de<br />
ställer upp. Rumäni<strong>en</strong> är mutornas hemland. En limpa<br />
cigaretter gör underverk.<br />
– När skall jobbet utföras?<br />
– Du får räkna med att vara beredd i slutet på året.<br />
– En sista fråga. Du själv då, vad får du ut av detta?<br />
– Frihet för mig och min familj. Jag vill försvinna härifrån<br />
så fort som möjligt och vill ha din hjälp med det,<br />
eftersom Sverige är mitt mål. Jag behöver starthjälp i<br />
Sverige för hela familj<strong>en</strong>, för min fru och min son, äv<strong>en</strong><br />
om det skulle hända mig något. Jag vill att du i så fall tar<br />
hand om dem och ger dem <strong>en</strong> bra start. Jag får dessutom<br />
samma ersättning i p<strong>en</strong>gar som du får, utan att<br />
röra ett finger, m<strong>en</strong> det beror på hur du lyckas förstås.<br />
– Vad skulle kunna hända dig? Du är frisk och kry!<br />
– Man vet aldrig. Något kan gå snett. Det finns indikationer<br />
på att KGB skuggar mig. Det är därför vi sitter här
och inte på mitt kontor. Alla buggar alla. Estland är ett<br />
helvete just nu. Alla misstänker alla.<br />
Jag behöver ett förskott på 100 tus<strong>en</strong> dollar i samband<br />
med att du arrangerar vår utresa. Väl framme i Sverige,<br />
kan jag försörja oss och betala tillbaks p<strong>en</strong>garna. Jag<br />
har dessutom kommit över <strong>en</strong> fantastisk sak som kan<br />
vara värd hur mycket som helst. M<strong>en</strong> det är för tidigt att<br />
avslöja nu. Du blir d<strong>en</strong> förste att få veta det.<br />
– OK, jag tar jobbet. Det är ju svårt att säga nej eller hur?<br />
När vill du att vi g<strong>en</strong>omför din flyttning?<br />
– Så snart som möjligt, m<strong>en</strong> allra s<strong>en</strong>ast i april nästa år.<br />
Om vi är kvar här när Sovjet faller, kommer jag råka illa<br />
ut, äv<strong>en</strong> om jag försökt vara human mot mina anställda.<br />
Bland flera tus<strong>en</strong> personer kan det ju inte undgås att<br />
någon känt sig trampad på tårna. Jag vill dessutom att<br />
Sergej skall få möjlighet att studera vid tekniska högskolan<br />
i Stockholm, han är mycket begåvad. Diamanterna<br />
kommer att finnas på plats i januari.<br />
– Jag kör dig till ditt hotell. Min chaufför väntar <strong>en</strong> bit<br />
bort. Kan vi träffas i kväll och äta middag?<br />
– Vilk<strong>en</strong> tid?<br />
– Klockan åtta. Jag hämtar dig.<br />
– Tackar.<br />
Det blev <strong>en</strong> fantastisk middag.<br />
Borscht med smetana, följt av vildsvinstek och avrun-<br />
dat med sorbet på Mesimaarja, eller åkerbär som det<br />
heter på sv<strong>en</strong>ska, det smakade underbart.<br />
Till mat<strong>en</strong> drack de båda vännerna Rysk vodka och<br />
Estnisk öl av yppersta kvalitet, till dessert<strong>en</strong>, <strong>en</strong><br />
Beer<strong>en</strong>auslese från Mosel.<br />
De visste att de hade överrock någonstans i lokal<strong>en</strong>, <strong>en</strong><br />
av Tallins finaste restauranger, m<strong>en</strong> det var normalt, de<br />
iddes inte <strong>en</strong>s gissa vilk<strong>en</strong> eller vilka det var som hade<br />
uppdraget att spionera på dem.<br />
Leonid däckade direkt när han kommit tillbaka till hotellrummet.<br />
Han drömde om sig själv, sittande i <strong>en</strong> skinnsoffa omgiv<strong>en</strong><br />
av drivor med gnistrande diamanter.<br />
Efter frukost begav han sig på sitt officiella besök på<br />
KGB:s kontor i Tallinn och överlämnade sin rapport<br />
om Sveriges nya flygplan JAS. De verkade inte särskilt<br />
nöjda.<br />
De skiter jag högaktningsfullt i tänkte han och tog första<br />
flyg hem till Stockholm.
Kapitel 7<br />
Georgetown, Grand Cayman Islands<br />
D<strong>en</strong> 2 maj 2004<br />
Taktik<strong>en</strong> var <strong>en</strong>kel. Kate skulle sitta på d<strong>en</strong> luxuösa servering<strong>en</strong><br />
på direktör Nilssons hotell med <strong>en</strong> <strong>bok</strong> i hand<strong>en</strong><br />
och ett glas mineralvatt<strong>en</strong> på bordet. Varje dag mellan<br />
1400 och 1600 skulle hon sitta där, med start från<br />
och med omedelbart.<br />
Om Sv<strong>en</strong> Nilsson skulle passera förbi, så kommer han<br />
garanterat att känna ig<strong>en</strong> h<strong>en</strong>ne och undra varför hon<br />
hamnat på just Hyatt.<br />
Det tog tre dagar innan bankdirektör Nilsson behagade<br />
passera h<strong>en</strong>nes bord på terrass<strong>en</strong>, som vette ut mot havet,<br />
inbäddad mellan palmer och stora swimmingpooler,<br />
<strong>en</strong> för varje smak. Hon hade nästan läst ut sin <strong>bok</strong>, när<br />
han kom gå<strong>en</strong>de på väg till strand<strong>en</strong>,<br />
– Nej m<strong>en</strong> är det inte Kate, hördes <strong>en</strong> röst med skandinavisk<br />
brytning.<br />
Kate hade inte sett honom, så hon ryckte förskräckt till,<br />
vilket oneklig<strong>en</strong> gav ett realistiskt intryck av att hon inte<br />
väntade att han skulle dyka upp.<br />
Hon såg upp med sina gröna ögon och smilgropar i<br />
kinderna och log.<br />
– Det var <strong>en</strong> överraskning. Direktör Nilsson, är ni kvar<br />
på ön, det visste jag inte! H<strong>en</strong>nes svar lät vänligt, m<strong>en</strong><br />
ton<strong>en</strong> var avvisande, närmast hånfull.<br />
– Det var inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong> att jag skulle stanna så länge, sa<br />
han. M<strong>en</strong>, det vet ni förstås inte, det var jag som upptäckte<br />
att d<strong>en</strong> båt där du arbetade var stul<strong>en</strong> och pantsatt<br />
som säkerhet för ett stort lån i d<strong>en</strong> bank där jag arbetar.<br />
Därför var det min plikt, som tjänsteman att ingripa för<br />
att säkra bank<strong>en</strong>s tillgångar. Jag måste vara kvar under<br />
d<strong>en</strong> tid det tar att ordna <strong>en</strong> exekutiv auktion och fick<br />
därför ofrivilligt två extra veckors vistelse på ön.<br />
– Så jag blev arbetslös tack vare er direktör Nilsson. Det<br />
var ny information, tack så väldigt mycket. Kate reste<br />
sig häftigt och gick därifrån.<br />
Han rusade efter h<strong>en</strong>ne och hann upp h<strong>en</strong>ne i lobbyn,<br />
där han försökte hejda h<strong>en</strong>ne.<br />
– Förlåt sa Nilsson, det var verklig<strong>en</strong> inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>.<br />
Jag tänkte inte på att, jag m<strong>en</strong>ar, kan jag inte få bjuda på<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> middag, så får vi diskutera d<strong>en</strong> uppkomna situation<strong>en</strong><br />
i lugn och ro.<br />
– Tror ni att jag blir lyckligare av att äta middag med d<strong>en</strong><br />
som har orsakat att fem människor blivit arbetslösa?
– Nej givetvis inte, m<strong>en</strong> låt mig i alla fall få <strong>en</strong> chans,<br />
bara <strong>en</strong> <strong>en</strong>da middag.<br />
Kom hit i kväll kl åtta. Jag är ing<strong>en</strong> skurk. Jag heter<br />
Sv<strong>en</strong> förrest<strong>en</strong>, kalla mig inte direktör!<br />
Hon svarade inte, bara försvann utan att se sig om ut på<br />
Sev<strong>en</strong> miles road och blandade sig med alla turister på<br />
väg till Sev<strong>en</strong> miles beach.<br />
Kate rapporterade vad som hänt till Erkki på pub<strong>en</strong><br />
Saylor’s Inn, Erkkis nya hem. Sv<strong>en</strong> Nilsson skulle aldrig<br />
sätta sin fot på det stället.<br />
– Hi hi, skrockade Erkki, jag tror du har gubbfan på<br />
gaffeln. Så han tänker vara med på auktion<strong>en</strong>. Då kanske<br />
jag inte behöver bjuda på båt<strong>en</strong>.<br />
– Hur mycket är båt<strong>en</strong> värd eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong>? frågade Klare.<br />
– En miljon dollar plus kanske ytterligare 100 000 för <strong>en</strong><br />
båt av högsta klass. Båt<strong>en</strong> var belånad till ungefär hälft<strong>en</strong><br />
av d<strong>en</strong> summan, när jag köpte d<strong>en</strong> för lånade p<strong>en</strong>gar<br />
förstås..<br />
– Så du har alltså köpt d<strong>en</strong>, på riktigt?<br />
– Min kompanjon och jag köpte d<strong>en</strong>. Han är numera<br />
avlid<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> redan innan dess, hade jag tagit över båt<strong>en</strong>.<br />
S<strong>en</strong> kom d<strong>en</strong> dumme bankdirektör<strong>en</strong> och värderade<br />
båt<strong>en</strong> till nära noll, efter det att vi lyckats köra av fly-<br />
bridg<strong>en</strong>s targabåge. Jag fick betala hamnhyra i Nice i<br />
flera år, bara det har kostat skjortan.<br />
När jag sedan struntade i att betala lånet, skrevs det av<br />
eftersom direktör Nilsson som sagt ansåg att båt<strong>en</strong> var<br />
ett vrak. Mig hittade de ju inte, så de kunde i alla fall inte<br />
kräva in lånet. Nu när d<strong>en</strong> är återställd i toppskick, då<br />
vill han plötsligt ta tillbaks d<strong>en</strong>. Fy fan.<br />
– Lugna ner dig Erkki, annars får du hjärtinfarkt. Hur<br />
mycket tror du man bjuder på auktion<strong>en</strong>?<br />
– Allt mellan 200 000 och <strong>en</strong> halv miljon dollar. Det<br />
beror helt på vilk<strong>en</strong> typ av köpare som dyker upp.<br />
– Vad skall jag göra nu? undrade Kate<br />
– Du skall inte göra ett dugg. Han kommer att leta upp<br />
dig, d<strong>en</strong> djävla kåtbock<strong>en</strong> och be dig på bara knän att<br />
förlåta honom.<br />
– Jag tar väl siesta då, sa Kate och återvände till sitt lilla<br />
hotell, där hon gratis disponerade <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> studio mot att<br />
hon satt i reception<strong>en</strong> de kvällar hon var ledig från båt<strong>en</strong>.<br />
Hon somnade och vaknade helt vimmelkantig kl. 19 00<br />
och tog <strong>en</strong> lång dusch för att vakna till liv.<br />
Erkki hade haft rätt. Sv<strong>en</strong> Nilsson hade mutat receptionist<strong>en</strong><br />
på Hyatt för att få tag i Kates adress.<br />
Själv visste han bara att hon hette Kate, m<strong>en</strong> <strong>en</strong> av hans
kompisar visste var hon bodde. För 200 dollar fick han<br />
adress<strong>en</strong>, mot löfte att aldrig avslöja vem som skvallrat.<br />
När Kate kom ut ur dusch<strong>en</strong> och stod insvept i <strong>en</strong> frottéhandduk,<br />
knackade det på dörr<strong>en</strong><br />
Hon öppnade och fick se Sv<strong>en</strong> stå<strong>en</strong>de i dörröppning<strong>en</strong>.<br />
Hon släppte handduk<strong>en</strong> och visade bråkdel<strong>en</strong> av <strong>en</strong><br />
sekund vad som fanns under och smällde ig<strong>en</strong> dörr<strong>en</strong><br />
framför näsan på honom.<br />
– Snälla Kate, hördes hans röst g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong>. Jag begär<br />
inte att du skall förstå anledning<strong>en</strong> till att jag fick<br />
båt<strong>en</strong> beslagtag<strong>en</strong> så att du förlorade arbetet, m<strong>en</strong> jag<br />
vill i alla fall berätta bakgrund<strong>en</strong>.<br />
Hon öppnade dörr<strong>en</strong> ig<strong>en</strong> och släppte in honom.<br />
Han tittade vädjande på Kate, som om han ville ha h<strong>en</strong>nes<br />
medgivande att fortsätta.<br />
Hon spände sina gröna ögon i honom och försökte lägga<br />
in all sitt förakt och sin ilska i blick<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> hon sa inte<br />
ett ljud.<br />
Hon satt mitt emot honom och såg oemotståndligt sexig<br />
ut.<br />
Han kom av sig och glömde vad han skulle säga, så det<br />
tog <strong>en</strong> stund innan han hittade tråd<strong>en</strong> och fortsatte:<br />
– Jag var ansvarig för värdering<strong>en</strong> av båt<strong>en</strong> när d<strong>en</strong> låg<br />
i Nice i Frankrike för flera år sedan och bedömde d<strong>en</strong><br />
mer eller mindre vara ett vrak. Upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> var de<br />
dåvarande ägarna angelägna att d<strong>en</strong> skulle dömas ut,<br />
för i dag ser d<strong>en</strong> betydligt bättre ut. Jag blev alltså lurad,<br />
det fattade jag i efterhand. Nu är jag dessutom chef för<br />
utlåning<strong>en</strong> på samma bank, och det är min förbannade<br />
skyldighet att värna om bank<strong>en</strong>s p<strong>en</strong>gar, när jag hittar<br />
båt<strong>en</strong> i toppskick, av <strong>en</strong> r<strong>en</strong> slump.<br />
Vi har förlorat <strong>en</strong> halv miljon dollar. Lite av det måste<br />
jag se till att vi får tillbaks.Nu har du blivit drabbad.Jag<br />
förstår att du bara fick gå utan lönoch direkt, utan uppsägningstid?<br />
– Nej. Så är det här, i hela USA också för d<strong>en</strong> del<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> hur skall ägar<strong>en</strong> kunna betala min lön om han förlorar<br />
sin båt? Hur kan du veta att inte ägar<strong>en</strong> köpt ett<br />
vrak och sedan rustat upp det?<br />
– Låt oss inte diskutera arbetsrättslagstiftning och juridik,<br />
jag har fått <strong>en</strong> domare att döma i bank<strong>en</strong>s favör.<br />
M<strong>en</strong> nu är det så att jag behöver dina tjänster fram till<br />
auktion<strong>en</strong> om tio dagar. Jag är villig att betala dig <strong>en</strong><br />
månadslön för d<strong>en</strong> tid<strong>en</strong>, om du hjälper mig lite med<br />
visning av båt<strong>en</strong> för ev<strong>en</strong>tuella spekulanter, kontakt med<br />
lokala personer om att ordna lokal för auktion<strong>en</strong> och<br />
liknande. Vi behöver också få tag på ett litet kontor.<br />
– Vad m<strong>en</strong>ar du med månadslön? Och hur går de med<br />
de övriga medlemmarna av besättning<strong>en</strong>. Vad tror du<br />
de säger om jag samarbetar med dig, med djävul<strong>en</strong>?
– Jag vet att du är arg, m<strong>en</strong> för guds skull, jag är ing<strong>en</strong><br />
ond människa. M<strong>en</strong> jag tänkte inte på hur det skulle gå<br />
med besättning<strong>en</strong> när båt<strong>en</strong> säljs, det erkänner jag.<br />
Jag kan erbjuda dig 3000 och de övriga 1500 Dollar. Då<br />
får de vara behjälpliga om vi måste flytta båt<strong>en</strong> och liknande<br />
arbet<strong>en</strong>. Bättre än inget?<br />
– Jag kan tala med dem. För min del är det OK. M<strong>en</strong><br />
bara r<strong>en</strong> business, inget annat.<br />
– Nej, självklart sa Sv<strong>en</strong>, vad tror du om mig?<br />
När hon reste sig ur stol<strong>en</strong> tyckte han att han såg <strong>en</strong> del<br />
av h<strong>en</strong>nes mörkbruna hårbuske. Han stirrade med uppspärrade<br />
ögon och rodnade ig<strong>en</strong>, det var väl själve…<br />
tänkte han, gamla karl’n.<br />
– Kan jag få bjuda på <strong>en</strong> drink åtminstone?<br />
– Nej, jag jobbar i kväll, på hotellet.<br />
Erkki vaknade nästa morgon av att telefon<strong>en</strong> ringde.<br />
– Är du på plats? frågade Kate, det är bråttom.<br />
– Ja klart jag är på plats, jag svarar ju. Tänker du komma<br />
du hit nu? M<strong>en</strong> va fan klockan är bara sju!<br />
– Jag börjar ett nytt jobb klockan nio. Jag kommer om<br />
tio minuter.<br />
– M<strong>en</strong> va fa…. började Erkki ig<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> hon hade redan<br />
lagt på. Han kastade sig in i dusch<strong>en</strong> för <strong>en</strong> kall avrivning.<br />
De satt <strong>en</strong> kvart s<strong>en</strong>are mitt emot varandra på Saylor’s<br />
Inn.<br />
– Vad snackar du om Kate, skall du svika din gamle<br />
Erkki?<br />
– Jag fick ett erbjudande som jag inte kunde motstå i går<br />
kväll, sa Kate<br />
– Aj fan, var han så trevlig, det trodde jag aldr…<br />
– Håll nu trut<strong>en</strong> och lyssna, annars går jag.<br />
– Förlåt, jag lyssnar.<br />
Kate berättade om kväll<strong>en</strong> och att han letat upp h<strong>en</strong>nes<br />
hotell. Hon hade visat lite godis, så gubb<strong>en</strong>s ögon höll<br />
på att hoppa ur ögonhålorna.<br />
– Kanon, sa Erkki, då kan jag dra av lite på din lön.<br />
H<strong>en</strong>nes blick fick honom att blekna.<br />
– Jag skojar bara, fattar du, det är ju fantastiskt. Vi kommer<br />
att få möjlighet att skrämma bort var<strong>en</strong>da seriös<br />
köpare från auktion<strong>en</strong>.<br />
M<strong>en</strong>ar du att jag också fått nytt jobb?<br />
– Ja, till och med du, m<strong>en</strong> det kommer att kosta dig <strong>en</strong><br />
flygbiljett till Rivieran, han har avancerat till utlåningschef<br />
på bank<strong>en</strong> i Nice.<br />
– Fan, Kate, jag vill gifta mig med dig, det här är ju bara<br />
för bra för att vara sant. Han log sitt charmigaste skojarle<strong>en</strong>de.<br />
– Jag ringer i kväll, sa hon, log och försvann. Undrar
om han m<strong>en</strong>ade att han ville gifta sig? tänkte hon och<br />
kände <strong>en</strong> rodnad på kinderna.<br />
Följande dagar gick åt att preparera båt<strong>en</strong> för guidade<br />
visningar. Erkki och hans kapt<strong>en</strong> Boris jobbade som<br />
slavar för att båt<strong>en</strong> skulle vara värd så lite som möjligt.<br />
De fyllde kölsvinet med oljeblandat vatt<strong>en</strong>, så att <strong>en</strong> erfar<strong>en</strong><br />
köpare skulle inse att det fanns både olje- och<br />
vatt<strong>en</strong>läckage. De skitade ner hela motorrummet med<br />
vatt<strong>en</strong>löslig färg. Det såg helt <strong>en</strong>kelt för djävligt ut.<br />
Erkki och Boris visste precis vad det var som orsakat så<br />
många tillfälliga motorstopp under tid<strong>en</strong> Erkki hade<br />
arbetat med att få båt<strong>en</strong> i trim, när d<strong>en</strong> låg i Nice, felet<br />
var åtgärdat för länge s<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> med d<strong>en</strong> kunskap de<br />
skaffat sig, kunde de åstadkomma ”naturliga” motorstopp<br />
när de önskade.<br />
Kate hade ansvar för visningarna, som alltid avslutades<br />
med <strong>en</strong> provtur. Inga fel var för små för att, liksom av<br />
<strong>en</strong> händelse redovisas. Under provtur<strong>en</strong> inträffade alltid<br />
ett eller två motorstopp, som ibland tog <strong>en</strong> halvtimme<br />
att reparera. Motorerna gick ovanligt ojämnt och<br />
spottade ut svart dieselrök.<br />
När det var dags för exekutiv auktion fanns därför inte<br />
så många budgivare kvar. Endast ett tiotal budgivare<br />
hade föranmält sitt intresse. Erkki kände till alla utom<br />
<strong>en</strong>, <strong>en</strong> snubbe från V<strong>en</strong>ezuela.<br />
– Jag tycker inte om det, V<strong>en</strong>ezuelan<strong>en</strong> kan sitta på<br />
oljep<strong>en</strong>gar. M<strong>en</strong> han hade inte varit med på någon visning.<br />
Märkligt. Nilsson verkar inte heller särskilt missnöjd<br />
trots det ljumma intresset. Kanske känner han<br />
V<strong>en</strong>ezuelan<strong>en</strong>.<br />
Kate ringde Erkki på morgon<strong>en</strong> på dag<strong>en</strong> för auktion<strong>en</strong>.<br />
– Jag kommer till Saylor’s Inn nu. Det är viktigt.<br />
– Jag är här redan, det vet du.<br />
– M<strong>en</strong> är du vak<strong>en</strong>?<br />
– Jag snackar ju.<br />
– Du är hopplös. Hon slängde på lur<strong>en</strong>.<br />
Kate kom rusande in på pub<strong>en</strong>, där Erkki satt med dag<strong>en</strong>s<br />
första gin tonic.
Kapitel 8<br />
Lissabon<br />
D<strong>en</strong> 20 augusti 1988<br />
Luis blev stå<strong>en</strong>de först<strong>en</strong>ad och stirrade på telefonlur<strong>en</strong>.<br />
Hon hade lagt på d<strong>en</strong> innan han hunnit svara.<br />
Något måste ha hänt som gjorde att hon inte kunde tala<br />
fritt.<br />
Hotel Mundial, hade hon sagt, det ligger mitt i stan. Han<br />
kastade sig i bil<strong>en</strong> och åkte så fort han kunde i d<strong>en</strong> täta<br />
lunchtrafik<strong>en</strong>. Han klarade sträckan på tjugo minuter,<br />
vilket betydde vansinneskörning, m<strong>en</strong> han tyckta att det<br />
tog <strong>en</strong> evighet. Han parkerade regelvidrigt utan att bekymra<br />
sig för ev<strong>en</strong>tuella parkeringsböter och rusade in<br />
i d<strong>en</strong> gammaldags bar<strong>en</strong> S. Jorge på bott<strong>en</strong>våning<strong>en</strong> i<br />
det gamla hotellet Mundial.<br />
Hel<strong>en</strong>a satt längst in i bar<strong>en</strong> halvt gömd bakom <strong>en</strong> dagstidning.<br />
Han såg att hon hade gråtit.<br />
– Min älskade, vad har hänt? Han kysste h<strong>en</strong>ne på kind<strong>en</strong>,<br />
d<strong>en</strong> smakade salt av tårar. Jag har varit utom mig<br />
för att du inte hört av dig. Jag vågade inte ringa. Ord<strong>en</strong><br />
forsade ur honom.<br />
– Jag vet. Min far var misstänksam efter vår natt tillsammans<br />
och fick reda på att jag frågat efter ditt rumsnummer<br />
g<strong>en</strong>om att muta portier<strong>en</strong>. En gäst hade klagat på att<br />
han blev störd av något som han kallade könsvrål. Det<br />
fick min far att nästan svimma. Han har hållit mig inlåst<br />
i nästan fyra veckor sedan dess, som om jag vore <strong>en</strong><br />
barnunge. Jag fick ett tillfälle i morse, när alla var ute ur<br />
huset och rymde g<strong>en</strong>om fönstret och klättrade ner längs<br />
stuprännan och tänker aldrig gå tillbaka. Han är inte<br />
riktigt klok.<br />
– Vill du att jag talar med honom? Luis visste inte riktigt<br />
vad han skulle säga till don Arez, m<strong>en</strong> han fick väl försöka<br />
hitta på något.<br />
– Nej, det är ing<strong>en</strong> idé, han har redan sett ut min tillkommande<br />
och det är inte du. Jag har bestämt mig, jag tänker<br />
rymma. Kan du hjälpa mig. Hel<strong>en</strong>a blev alldeles<br />
blek. Hon reste sig snabbt och försvann in på toalett<strong>en</strong>.<br />
När hon kom tillbaks efter några minuter, såg hon helt<br />
förstörd ut.<br />
– Om du verklig<strong>en</strong> bestämt dig så hjälper jag dig gärna.<br />
Låt oss rymma tillsammans!<br />
Detta var helt oplanerat. Luis insåg inom sig att detta<br />
beslut skulle kunna bli ödesdigert för dem båda, m<strong>en</strong><br />
hans förälskelse översteg allt förnuft.
– Låt mig tänka, sa han. Du kan alltså inte gå tillbaka?<br />
– Aldrig! Jag har tagit ut alla p<strong>en</strong>gar på mitt bankkonto,<br />
innan han kommer på att jag rymt. Hon pekade på sin<br />
väska och rodnade. Jag hade ganska mycket p<strong>en</strong>gar,<br />
som jag ärvt av mina far- och morföräldrar. En del var<br />
i aktier, dem har jag också hämtat från mitt bankfack.<br />
– Hur länge har du mått illa? Frågade Luis, som plötsligt<br />
blivit blek.<br />
– De s<strong>en</strong>aste två dagarna. Hur så?<br />
– När hade du din… jag m<strong>en</strong>ar har du gått över tid<strong>en</strong>?<br />
Hon tänkte efter. Så såg hon rakt in i hans ögon. Jag är<br />
gravid, det är jag säker på. Vi skall ha ett barn tillsammans!<br />
Han såg på samma gång så chockad, glad och förtvivlad<br />
ut, att hon nästan skrattade. Han reste sig upp, tog h<strong>en</strong>ne<br />
i sin famn och grep sedan h<strong>en</strong>nes hand och de rusade<br />
tillsammans ut till hans bil.<br />
Luis bodde i veckorna i ett litet hus mitt i Lissabon. Ett<br />
<strong>en</strong>kelt hus som låg ganska avsides, m<strong>en</strong> med gångavstånd<br />
till arbetet.<br />
Huset hade inga likheter med d<strong>en</strong> eleganta villa han skaffat<br />
sig nära havet, i Estoril, där han tillbringade sina<br />
helger. Och ibland veckorna också, det berodde på hans<br />
arbetssituation. Ibland var han tvingad att arbeta s<strong>en</strong>t<br />
eller börja tidigt eller båda delarna så det var skönt att ha<br />
<strong>en</strong> övernattningsbostad<br />
Det fanns också andra fördelar. När han hade tillfälliga<br />
förbindelser, vilket var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da form<strong>en</strong> av kärleksliv<br />
som han idkade, ville han inte ha det i villan, för<br />
grannarnas skull.<br />
Med all säkerhet skulle don Arez efterlysa Hel<strong>en</strong>a samma<br />
minut han upptäckte att hon var försvunn<strong>en</strong>.<br />
Han var därför tvingad att gömma h<strong>en</strong>ne under tid<strong>en</strong><br />
det tog att skaffa fram nya id<strong>en</strong>titeter för dem båda. Det<br />
lilla huset passade bra. Det fanns <strong>en</strong> hel del annat som<br />
måste ordnas, så de måste vara kvar i Lissabon några<br />
dagar. Han måste planera sin flykt så att han försvann<br />
spårlöst, vilket inte var så <strong>en</strong>kelt med tanke på hans<br />
jobb. Han hade aldrig ägnat <strong>en</strong> tanke åt att han skulle<br />
försvinna, så det var <strong>en</strong> ny situation för honom.<br />
Han funderade på vem han skulle lämna över företaget<br />
till, det fanns ing<strong>en</strong> lösning just nu.<br />
De åkte till hans hemliga adress, under tid<strong>en</strong> som tankarna<br />
snurrade i skall<strong>en</strong> på honom. Detta var hans livs<br />
lyckligaste ögonblick, m<strong>en</strong> samtidigt var det<br />
omtumlande. Han var <strong>en</strong> människa som planerade noga<br />
i vanliga fall, det här hade gått väldigt fort. Från förtvivlan<br />
till lycka på några minuter. Det kändes inte bra i
mag<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> sak<strong>en</strong> var klar. M<strong>en</strong> han tvekade inte, inte<br />
<strong>en</strong> sekund. Han vände sig mot Hel<strong>en</strong>a och log ömt. Hon<br />
var blek. Han var blek.<br />
Det första steget var att skaffa fram nya pass och andra<br />
nödvändiga handlingar, körkort, vigselbevis mm. I sitt<br />
arbete hade han byggt upp ett nätverk av kontakter som<br />
han kunde anlita i olika sammanhang. Han hade också<br />
andra kanaler som han kunde utnyttja för speciella behov.<br />
Han skaffade <strong>en</strong> porträttkamera av <strong>en</strong>kelt slag för att ta<br />
passfoto på sig själv och Hel<strong>en</strong>a..<br />
Luis sa till Hel<strong>en</strong>a att huset var hans ”town house” och<br />
att ing<strong>en</strong> skulle hitta h<strong>en</strong>ne, så hon kunde vara lugn.<br />
Han var tvung<strong>en</strong> att lämna h<strong>en</strong>ne några timmar för att<br />
ordna alla detaljer, bland annat för att hinna länsa alla<br />
sina bankkonton innan han blev misstänkt för kidnapping,<br />
vilket han var säker på att don Arez skulle få honom<br />
misstänkt för. Sedlarna fyllde <strong>en</strong> stor väska.<br />
För att inte väcka misstankar tog han ut det mesta i<br />
Escudos. Han fick växla s<strong>en</strong>are till mera gångbara valutor.<br />
Luis lämnade in film<strong>en</strong> med deras passfoto till <strong>en</strong> kvinna<br />
vid namn Gloria, som hade <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> fotoateljé i <strong>en</strong> källarlokal<br />
i Lissabons skummaste kvarter. Han hade anlitat<br />
h<strong>en</strong>ne tidigare i sammanhang som han inte tänkte<br />
avslöja och visste att han kunde lita på h<strong>en</strong>ne.<br />
Hon fick <strong>en</strong> stor summa p<strong>en</strong>gar, med löfte om lika<br />
mycket till om hon kunde ordna dokum<strong>en</strong>t<strong>en</strong> på 24 timmar.<br />
Han hade skrivit ner alla de persondata de skulle få<br />
i sina nya pass, m<strong>en</strong> ville att hon själv skulle hitta på<br />
deras nya för och efternamn.<br />
– Javisst, vi är alltså franska medborgare, det höll jag<br />
nästan på att glömma, sa han kort.<br />
– Franskt skall det bli sa Gloria glatt.<br />
Luis tog sig med buss ut till stad<strong>en</strong>s utkanter där det<br />
fanns rikligt med firmor som sålde begagnade bilar. Han<br />
hittade snart vad han sökte och köpte <strong>en</strong> bil kontant av<br />
<strong>en</strong> riktig lågprisfirma.<br />
En gammal R<strong>en</strong>ault 5, i hyfsat skick.<br />
Han använde falskt namn och falsk adress på köpekontraktet,<br />
som trolig<strong>en</strong> aldrig skulle dyka upp ig<strong>en</strong>, det var<br />
ointressant för d<strong>en</strong> här typ<strong>en</strong> av bilhandlare att redovisa<br />
försäljningsintäkter eller försäljningsskatter, bara kostnader.<br />
Försäljar<strong>en</strong> sa att Luis måste se till att bil<strong>en</strong> blev<br />
försäkrad inom tre dagar. Luis svarade inte, m<strong>en</strong> tänkte<br />
att han inte hade tänkt använda bil<strong>en</strong> så länge. På väg<strong>en</strong><br />
tillbaks, köpte han också ett par uppsättningar <strong>en</strong>kla
kläder för dem båda i <strong>en</strong> secondhandbutik, efter att ha<br />
försäkrat sig om att de var kemtvättade och hela.<br />
För <strong>en</strong> sekund var han frestad att åka förbi sin villa i<br />
Estoril, för att ta med sig sin väska, som nästan var färdigpackad,<br />
han trodde inte att polis<strong>en</strong> blivit kontaktad<br />
om rymning<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> han ansåg att risk<strong>en</strong> var för stor, så<br />
han beslöt sig för att avstå. D<strong>en</strong> låg dessutom alltför<br />
nära Hel<strong>en</strong>as hem.<br />
I stället körde han till d<strong>en</strong> närbelägna stad<strong>en</strong> Santarém,<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> sömnig stad med knappt trettiotus<strong>en</strong> invånare,<br />
m<strong>en</strong> med tretus<strong>en</strong>åriga anor, parkerade d<strong>en</strong> nyinköpta<br />
bil<strong>en</strong> vid järnvägsstation<strong>en</strong> och tog tåget tillbaka till Lissabon.<br />
Han tog <strong>en</strong> taxi till det ställe i närhet<strong>en</strong> av d<strong>en</strong> plats där<br />
han ställt sin eg<strong>en</strong> bil och körde d<strong>en</strong> till ett parkeringshus<br />
i c<strong>en</strong>trala Lissabon och parkerade d<strong>en</strong> längst in i ett<br />
mörkt hörn Där skulle det säkert ta några dagar innan<br />
d<strong>en</strong> blev upptäckt. Han prom<strong>en</strong>erade sedan hem till sitt<br />
lilla hus.<br />
Hel<strong>en</strong>a väntade oroligt på honom och kastade sig om<br />
hals<strong>en</strong> på honom när han kom in g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong>.<br />
– Jag trodde aldrig att du skulle komma. Jag är så rädd.<br />
– Kom här sa Luis och tog h<strong>en</strong>ne i hand<strong>en</strong>. De gick in i<br />
sovrummet där det bara fanns <strong>en</strong> <strong>en</strong>kelsäng.<br />
Det störde dem inte, det fanns gott om plats för två älskande.<br />
De hade längtat efter varandra båda två, så de sov inte<br />
mycket, det var först framåt morgontimmarna de<br />
domnade in, tätt omslingrade.<br />
Luis vaknade ändå tidigt, det var <strong>en</strong> vana som satt djupt<br />
i honom, m<strong>en</strong> han låg kvar med h<strong>en</strong>nes huvud på sin<br />
arm och gick ig<strong>en</strong>om sin plan för att ta sig ur Portugal<br />
obemärkt.<br />
Utan att väcka Hel<strong>en</strong>a lämnade han huset och tog sig<br />
med buss till d<strong>en</strong> källarlokal där han lämnat underlaget<br />
för pass<strong>en</strong>.<br />
– God morgon Gloria, Jag chansade att du var klar redan,<br />
sa han, jag har lite bråttom.<br />
– Det förstår jag, efter att ha läst morgontidning<strong>en</strong>. Du<br />
är väntad.<br />
– Jag har inte sett någon tidning i dag. Vad står det?<br />
Hon räckte honom ett färskt exemplar av Lissabons<br />
största tidning, Diário de Notícias.<br />
Han bleknade.<br />
Rubrik<strong>en</strong> på första sidan var i krigsformat och täckte<br />
halva bladet:
UNG ARVTAGERSKA KIDNAPPAD!<br />
Under rubrik<strong>en</strong> fanns ett stort porträtt i färg på Hel<strong>en</strong>a<br />
iklädd <strong>en</strong> strikt mörkblå dräkt. En notis under bild<strong>en</strong><br />
lade till: Se vidare sidan 8<br />
Luis trodde sig vara beredd på det värsta, m<strong>en</strong> han kände<br />
att han blev svag i knäna. Han satte sig på <strong>en</strong> stol vid ett<br />
litet bord i d<strong>en</strong> slitna lokal<strong>en</strong>.<br />
Här, sa Gloria och räckte honom <strong>en</strong> Kle<strong>en</strong>ex.<br />
Han bläddrade med darrande fingrar fram till sidan 8<br />
och läste, samtidigt som han torkade svett<strong>en</strong> ur pannan.<br />
”D<strong>en</strong> vackra arvtagerskan till <strong>en</strong> av Portugals största<br />
förmög<strong>en</strong>heter, Hel<strong>en</strong>a DÁnernados, <strong>en</strong>da barnet till<br />
donna Silvia och don Arez D´Anernados har kidnappats.<br />
Hon försvann tidigt i går morse från sitt hem iEstoril,<br />
utan att lämna något meddelande efter sig. Detta tyder<br />
<strong>en</strong>ligt föräldrarna på att hon inte åkt frivilligt.”<br />
Under artikeln fanns <strong>en</strong> bild på d<strong>en</strong> misstänkte kidnappar<strong>en</strong><br />
Luis Gameiro, välkänd playboy och förmög<strong>en</strong> affärsman<br />
med ursprung från Rio de Janeiro.<br />
Man hade till och med fått med <strong>en</strong> bild på Luis och<br />
Hel<strong>en</strong>a dansande på Casinot i Estoril.<br />
Inte ett ord om att hon frivilligt länsat sina bankkonton<br />
och länsat sitt bankfack, vilket skulle tyda på motsats<strong>en</strong>,<br />
att hon helt <strong>en</strong>kelt rymt hemifrån.<br />
– Du ligger lite pyrt till, eller hur? sa Gloria med antydan<br />
till ett le<strong>en</strong>de.<br />
– Förnamnet, det är bara förnamnet. Jag hoppas du förstår<br />
att det är helt och hållet falska anklagelser.<br />
Gubb<strong>en</strong> tycker inte att jag passar in i bild<strong>en</strong> som hans<br />
blivande svärson och han äger förmodlig<strong>en</strong> tidning<strong>en</strong>,<br />
eller så har han goda vänner som gör det.<br />
Han överlämnade resterande betalning för handlingarna.<br />
– Du kan hålla tätt som vanligt?<br />
– Jag skulle inte överleva <strong>en</strong> vecka i d<strong>en</strong> här bransch<strong>en</strong><br />
om jag skvallrade på mina kunder. Det är regel nummer<br />
ett i mitt yrke. Vad som än händer. Ni kan vara helt lugn<br />
messieur Feudo.<br />
– Feudo?<br />
– Ja du heter numera Salvatore Feudo. Du är <strong>en</strong> Salvatore<br />
för mig, det klär dig. Kanske inte så helfranskt,<br />
m<strong>en</strong> det gör din id<strong>en</strong>titet starkare. Din hustru heter Raquel<br />
Feudo. Jag tycker det passar h<strong>en</strong>ne, hon är <strong>en</strong> skönhet.<br />
– Okey, underbart, m<strong>en</strong> du kommer ihåg alldeles extra<br />
att glömma oss eller hur?<br />
– Självklart. Jag har aldrig sett dig, sa hon och log ig<strong>en</strong>.
Lycka till med din kärlek, hon är underbar. Det strålar<br />
om er båda!<br />
Luis hjärna bearbetade omedvetet d<strong>en</strong> uppkomna situation<strong>en</strong>.<br />
De kunde inte åka vare sig buss eller tåg i<br />
Portugal. Inte heller kunde han ta sin eg<strong>en</strong> bil från garaget.<br />
Inte efter att ha varit på första sidan i tidning<strong>en</strong>!<br />
Han vände sig om mot Gloria<br />
– Jag har ett förslag om du vill ta <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> risk för vår<br />
skull. Som du förstår måste vi ta oss ut ur Lissabon i<br />
rödaste rappet. Vi kan inte använda allmänna kommunikationsmedel,<br />
som jag hade planerat. Har du lust att<br />
ge oss lift till Santarém efter att vi plockat upp Hel<strong>en</strong>a?<br />
Eh - jag m<strong>en</strong>ar Raquel! Jag har <strong>en</strong> bil som väntar där.<br />
Hade tänkt ta tåget, m<strong>en</strong> vänta tills kvällspress<strong>en</strong> får tag<br />
på det här. Då måste vi vara ute ur landet. Du blir rikligt<br />
belönad.<br />
– Vad hade du tänkt ut för belöning? Du behöver inte ge<br />
mig mer än du redan har gjort, förrest<strong>en</strong> så gillar jag att<br />
leka Cupido.<br />
– Det råkar vara så att jag har ett hus i Lissabon, som är<br />
fullt betalt och som ing<strong>en</strong> vet om att jag äger. Det är inte<br />
så stort, m<strong>en</strong> det ligger i ett lugnt och lummigt område<br />
nästan mitt i stan. Jag har ing<strong>en</strong> nytta av det längre.<br />
Skriv ihop ett överlåtelsekontrakt så det blir lagligt, det<br />
är ju din specialitet. Hon såg på honom med stora ögon.<br />
Han gav h<strong>en</strong>ne <strong>en</strong> mapp med alla fastighetsuppgifter.<br />
Det tog fem minuter för Gloria att skriva ett kontrakt<br />
och vips var hon husägare. Hon valde att inte fråga något<br />
mer.<br />
– Bil<strong>en</strong> står runt hörnet. Vi sticker direkt.<br />
Hel<strong>en</strong>a sov fortfarande när han kom tillbaks.<br />
Han väckte h<strong>en</strong>ne försiktigt. Dags att ge sig av, sa han,<br />
vi är på första sidan i tidning<strong>en</strong>. Du är i alla fall. Jag är<br />
bara på sidan åtta. Din far har agerat snabbare än jag<br />
trodde. Han visade tidning<strong>en</strong>. Hon skrek till.<br />
– Detta är ju inte klokt. Jag måste ringa till tidning<strong>en</strong> och<br />
polis<strong>en</strong>.<br />
– Bara om du vill tillbaks till din familj. Din far är mycket<br />
mäktig och styr säkert både folk inom polis och media.<br />
Vi måste fly, g<strong>en</strong>ast.<br />
– Ta på dig kläderna som jag skaffat, de får dig att se lite<br />
annorlunda ut än vad folk förväntar sig.<br />
Hon såg förvånat på de begagnade kläderna, m<strong>en</strong> förstod<br />
vad han m<strong>en</strong>ade och klädde sig snabbt i slitna jeans,<br />
T-tröja och drog ner <strong>en</strong> stickad mössa över huvudet,<br />
d<strong>en</strong> dolde h<strong>en</strong>nes långa kastanjebruna hår.<br />
– Raquel Feudo, du är fortfarande vackraste kvinnan<br />
på jord<strong>en</strong>, sa Luis, som var klädd i <strong>en</strong> liknande utstyrsel<br />
med <strong>en</strong> slit<strong>en</strong> basebollkeps på huvudet och ett par gam-
maldags glasögon som definitivt ändrade hans utse<strong>en</strong>de.<br />
– Raquel Feudo, är det mitt nya namn? Vad heter min<br />
man?<br />
– Salvatore Feudo.<br />
De gick ut till Glorias lilla Seat och slängde in sin packning,<br />
bestå<strong>en</strong>de av två sportbagar innehållande ett ombyte<br />
och massor av Escudos. Luis undvek medvetet att<br />
nämna Glorias vid namn.<br />
Hon styrde ut bil<strong>en</strong> i d<strong>en</strong> lilla gränd<strong>en</strong> och körde iväg.<br />
De lämnade Lissabon norrut och körde på småvägar<br />
mot Santarém. Ing<strong>en</strong> var speciellt talför, det låg spänning<br />
och nervositet i luft<strong>en</strong>.<br />
Det tog <strong>en</strong> knapp timme att nå d<strong>en</strong> gamla stad<strong>en</strong>. Bil<strong>en</strong><br />
stod förstås kvar där Luis lämnat d<strong>en</strong> kväll<strong>en</strong> före. De<br />
lastade om sitt bagage och tog farväl av Gloria. Luis gav<br />
h<strong>en</strong>ne husnycklarna.<br />
Luis hade planerat att köra hela väg<strong>en</strong> norrut till gräns<strong>en</strong><br />
mot Gallici<strong>en</strong>, där han kände till ett par säkra gränsövergångar.<br />
Det fanns två nackdelar med d<strong>en</strong>na rutt,<br />
det var långt att köra på småvägar, och gräns<strong>en</strong> var beläg<strong>en</strong><br />
i ett bergsmassiv på uppemot 2000 meters höjd.<br />
Tidning<strong>en</strong>s efterlysning hade gjort att han ändrat sina<br />
planer. Han ville ut ur Portugal så fort som möjligt.<br />
– Vi kör via Entroncam<strong>en</strong>to och Calstelo de Vide som<br />
ligger strax innan d<strong>en</strong> spanska gräns<strong>en</strong> vid Val<strong>en</strong>cia de<br />
Alcántara i Spani<strong>en</strong>. Det är <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> gränsövergång, inte<br />
lika trafikerad som d<strong>en</strong> mellan Elvas och Badajoz.<br />
Vi hinner ut ur landet redan i kväll, äv<strong>en</strong> om vi måste<br />
köra på lite mindre vägar..<br />
Det är cirka 250 kilometer till gräns<strong>en</strong>.<br />
Väg<strong>en</strong> till Cáceres håller ganska hög standard, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong><br />
var trots allt <strong>en</strong> landsväg och ing<strong>en</strong> motorväg. Det tog<br />
dryga fyra timmar att ta sig till d<strong>en</strong> spanska gräns<strong>en</strong>.<br />
Jag tänker spana innan vi kör fram till gränsövergång<strong>en</strong>,<br />
trots allt var det <strong>en</strong> gräns mellan två EU-länder, så det<br />
skall mycket till för att man skall bli stoppad.<br />
Ett par hundra meter från gräns<strong>en</strong> körde Luis in på <strong>en</strong><br />
sidoväg och lyckades hitta några träd, som någorlunda<br />
gav bil<strong>en</strong> ett skydd mot insyn från passerande trafik.<br />
– Vänta här sa han, jag är strax tillbaka.<br />
– Jag följer med! sa Raquel, jag är rädd.<br />
– Bättre om jag går <strong>en</strong>sam, jag är van att spana från min<br />
ungdom. Det tar inte så lång stund. Du är säker här.<br />
Han hade inte mer än hunnit gått femtio meter, då <strong>en</strong> bil<br />
tvärbromsade in framför honom och stannade. Två män<br />
med dragna pistoler hoppade ut. Han vände sig instinktivt<br />
om för att se om Hel<strong>en</strong>a kunde se honom. Lättad såg<br />
han att bil<strong>en</strong> var skymd bakom träd<strong>en</strong>.
De båda männ<strong>en</strong> var klädda i mörka kläder och hade<br />
huvor med hål för ögon<strong>en</strong>, så kallade rånarluvor.<br />
– Resan slutar här sa <strong>en</strong> av männ<strong>en</strong> bryskt. Han talde<br />
med utpräglad arbetardialekt från Lissabon. Ni skall följa<br />
med oss tillbaka, båda två.<br />
Gå lugnt tillbaka till er bil så händer ing<strong>en</strong>ting. Vi skall<br />
hämta er lilla väninna.<br />
Luis försökte bedöma situation<strong>en</strong> för att kunna ta sig ur<br />
d<strong>en</strong> med livet i behåll. Det mesta talade för att de var<br />
utskickade av h<strong>en</strong>nes far. I deras ögon var han alltså<br />
kidnappare. Skulle de skjuta honom om han gjorde<br />
motstånd? Kanske, m<strong>en</strong> det var <strong>en</strong> risk han fick ta. Santiago<br />
höll sig helt tyst för att inte provocera de båda<br />
männ<strong>en</strong>. Han såg att pistolerna var försedda med ljuddämpare.<br />
Alltså var de inte poliser. Vad var de då? Privatdetektiver?<br />
Proffs? Amatörer? Han bestämde sig för att de förmodlig<strong>en</strong><br />
var amatörer, ing<strong>en</strong> seriös yrkesutövare skulle<br />
<strong>mask</strong>era sig för att ta tillbaks <strong>en</strong> kidnappad människa.<br />
De var inga rånare, det var han säker på.<br />
Han stod på helspänn och avvaktade minsta chans att<br />
komma åt männ<strong>en</strong>. Förr eller s<strong>en</strong>are skulle de tvingas<br />
närma sig honom, eftersom han inte tänkte röra sig ur<br />
fläck<strong>en</strong>, vad som än hände.<br />
Luis väntade till synes uppgiv<strong>en</strong> tills de var inom räck-<br />
håll, mindre än <strong>en</strong> meter. Han ansträngde sig till sitt yttersta<br />
för att se både uppgiv<strong>en</strong> och avspänd ut på samma<br />
gång.<br />
För att de båda skulle konc<strong>en</strong>trera sig på fel saker, började<br />
han plötsligt tala med <strong>en</strong> ynklig, pipande röst, som<br />
fick de båda männ<strong>en</strong> lite ur fattning<strong>en</strong>:<br />
– Skjut mig inte! I samma ögonblick som han uttalade<br />
ord<strong>en</strong> sjönk han ner på knä som för att be om nåd, m<strong>en</strong><br />
hann inte ner på knä förrän han snabbt som <strong>en</strong> vessla<br />
sträckte ut sin hand och grep tag i pipan på pistol<strong>en</strong> som<br />
d<strong>en</strong> av männ<strong>en</strong> som stod närmst höll riktad mot hans<br />
huvud. Pistol<strong>en</strong> brann av och han kände kulan vina tätt<br />
förbi ansiktet. Mann<strong>en</strong> blev så överrumplad över hans<br />
snabba förvandling från ynkrygg till atlet och att ett skott<br />
brann av, att han släppte taget om pistol<strong>en</strong>. Luis hade ett<br />
fast tag i ljuddämpar<strong>en</strong> och vände pistol<strong>en</strong> fick in fingret<br />
i varbygeln och sköt dem båda mitt i pannan inom<br />
loppet av två sekunder. Poff - poff.<br />
De fattade aldrig vad som hände. Två mörkröda blodfläckar,<br />
blandade med hjärnsubstans bildade små rännilar<br />
och flöt ihop till <strong>en</strong> större blodpöl som bredde ut<br />
sig mellan deras huvud<strong>en</strong>.<br />
Det blev åter tyst, <strong>en</strong>dast trafikljudet från väg<strong>en</strong> intill<br />
hördes. De båda männ<strong>en</strong> låg ovanpå varandra, med<br />
huvud<strong>en</strong>a ett par decimeter ifrån varandra. Han torkade
av pistol<strong>en</strong> på d<strong>en</strong> <strong>en</strong>e mann<strong>en</strong>s byxor och satte d<strong>en</strong> i<br />
hans hand och drog försiktigt av dem rånarluvorna. D<strong>en</strong><br />
andra pistol<strong>en</strong> lindade han in i rånarluvorna.<br />
Kanske skulle någon dum polis låta sig luras att det handlade<br />
om <strong>en</strong> duell där båda dött.<br />
Snabbt kontrollerade Luis om de båda männ<strong>en</strong> hade<br />
några ID handlingar eller annat som kunde ge <strong>en</strong> ledtråd<br />
om vilka de var. Han konfiskerade deras plånböcker<br />
och memorerade deras bilnummer, borstade av<br />
dammet från byxorna och gick lugnt tillbaks till bil<strong>en</strong>.<br />
Det fanns vark<strong>en</strong> tid eller något behov att reka vid gräns<strong>en</strong>,<br />
de måste bara härifrån. Om Raquels far hade skickat<br />
ett par idioter att hämta h<strong>en</strong>ne, var knappast gränspolis<strong>en</strong><br />
varnad. Han lyfte undan <strong>en</strong> tung st<strong>en</strong> och petade in deras<br />
tomma plånböcker och paketet med pistol och luvor,<br />
varefter han släppte tillbaks st<strong>en</strong><strong>en</strong> på plats. Ing<strong>en</strong> kunde<br />
se att st<strong>en</strong><strong>en</strong> blivit rubbad ur sitt läge. Han gömde deras<br />
id-handlingar för att göra sig av med dem s<strong>en</strong>are. Han<br />
kontrollerade att han inte bar några spår efter händels<strong>en</strong><br />
och smög sig tillbaks till d<strong>en</strong> oroligt väntade Raquel.<br />
– Det verkar vara lugnt, sa han till h<strong>en</strong>ne, som var rädd<br />
och orolig så snart han var utom synhåll.<br />
Luis fortsatte färd<strong>en</strong> och körde så fort han vågade utan<br />
att väcka onödig uppmärksamhet d<strong>en</strong> sista bit<strong>en</strong> mot<br />
gräns<strong>en</strong>, risk<strong>en</strong> att det fanns fler som var på jakt just här<br />
var lit<strong>en</strong> och han hade dessutom inget val, de måste ut<br />
ur Portugal.<br />
Det visade sig att han hade haft rätt i sitt antagande, inte<br />
<strong>en</strong> människa syntes till vid gränspassag<strong>en</strong>. De körde<br />
sakta över gräns<strong>en</strong> och kunde äntlig<strong>en</strong> andas ut.<br />
– Nu är vi i Spani<strong>en</strong>, sa Luis. Nu blir det svårare att hitta<br />
oss.<br />
Närmsta större stad var Cáceres ca sjuttio km från gräns<strong>en</strong>.<br />
De stannade för att tanka och Raquel passade på att gå<br />
in på toalett<strong>en</strong>.<br />
Hon kom ut efter någon minut, storgråtande.<br />
– Jag blöder från underlivet, sa hon. Vi måste ha tag på<br />
<strong>en</strong> läkare.<br />
– Vi befinner oss i Spani<strong>en</strong> nu, det är ing<strong>en</strong> fara, sa Luis.<br />
Det är säkert inget farligt, m<strong>en</strong> vi skall leta upp ett sjukhus<br />
med <strong>en</strong> gång.<br />
Cáceres är <strong>en</strong> stad med mycket gamla anor. I d<strong>en</strong> äldsta<br />
del<strong>en</strong> vimlar det av smala gränder mellan <strong>en</strong> massa olika<br />
kyrkor, gamla fästningar och annat, som visar att stad<strong>en</strong><br />
under århundrad<strong>en</strong>s lopp styrts av härskare av många<br />
olika kulturer.
Luis, som talade utmärkt spanska, hittade <strong>en</strong> telefonkatalog<br />
på b<strong>en</strong>sinstation<strong>en</strong> och bläddrade i yrkesregistret.<br />
Han hittade rätt man under rubrik<strong>en</strong> läkare med gynekologi<br />
som specialitet:<br />
“da Costa Manuel Dr<br />
Ginecología,, M<strong>en</strong>opausia.<br />
Estudio de la mama<br />
Av<strong>en</strong>ida de la Montaña, 59<br />
CÁCERES<br />
Tlf: 927 337 377”<br />
Han slog numret på b<strong>en</strong>sinstation<strong>en</strong>s telefonautomat.<br />
Dr da Costa svarade efter ett par signaler, trots d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>a<br />
timm<strong>en</strong>.<br />
Luis förklarade att de var på semesterresa och att de<br />
skulle uppskatta om han kunde ta <strong>en</strong> titt på hans hustru.<br />
Han nämnde i förbigå<strong>en</strong>de <strong>en</strong> större summa som han<br />
var villig att betala för tjänst<strong>en</strong>.<br />
En kvart s<strong>en</strong>are ringde de på dörrklockan hos läkar<strong>en</strong>,<br />
som hade sin praktik i villan där han också bodde.<br />
Han var mycket vänlig, tog in Raquel i ett rum och undersökte<br />
h<strong>en</strong>ne noggrant. När han kom ut bekräftade<br />
han Luis farhågor. Hon hade haft <strong>en</strong> spontan abort, eller<br />
missfall om man så vill och hade förlorat barnet.<br />
Han sa att det så vitt han kunde bedöma inte fanns några<br />
fel på h<strong>en</strong>ne, hon var alltså inte sjuk på något sätt. Trots<br />
att hon säkert inte hörde ett ord av vad läkar<strong>en</strong> sa, försökte<br />
han tålmodigt förklara hur vanligt det var med<br />
missfall d<strong>en</strong> första tid<strong>en</strong> av <strong>en</strong> graviditet. Raquel var<br />
ändå förkrossad.<br />
Luis beslöt att läget krävde lugn och de tog in på ett litet<br />
hotell i utkant<strong>en</strong> av Cáceres.<br />
Han checkade in och tog Raquel bakväg<strong>en</strong> in på rummet.<br />
Hon grät fortfarande.<br />
– Det är mitt fel alltihop. Hade jag inte varit så feg skulle<br />
jag trotsat min far och tvingat honom att acceptera vårt<br />
förhållande. Nu miste vi barnet.<br />
– Det är inte ditt fel. Vi älskar varandra gränslöst, det<br />
kan aldrig vara fel. Det var ett vanligt missfall, som säkert<br />
hade hänt äv<strong>en</strong> om vi inte rymt. Vi kommer att få<br />
massor av barn. Doktorn sa ju att det som hänt är ganska<br />
vanligt i början av <strong>en</strong> graviditet, att det kan ha varit<br />
något fel på fostret. Du kan också ha varit utsatt för <strong>en</strong><br />
traumatisk händelse. Han hittade absolut inga fel på dig.<br />
Jag är lika leds<strong>en</strong> som du.
Min älskade. Han kramade h<strong>en</strong>ne hårt. Du betyder allt<br />
för mig.<br />
Nu äter vi lite så mår du bättre. Vi har rymt till Spani<strong>en</strong>!<br />
Är det inte romantiskt?<br />
Kapitel 9<br />
Kiev Ukraina<br />
D<strong>en</strong> 3 februari 1989<br />
Vinjevska Serdanova vaknade av väckarklockans ilskna<br />
signal i d<strong>en</strong> spartanskt inredda 2-rumsläg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> i <strong>en</strong><br />
hyreskasern i utkant<strong>en</strong> av Ukrainas huvudstad Kiev.<br />
Det var fortfarande vintermörkt och kallt.<br />
Hon låg kvar <strong>en</strong> stund lyssnade till sina fyra syskons<br />
regelbundna snusningar och dagdrömde, <strong>en</strong> ofta återkommande<br />
dröm, om ett nytt liv i väst.<br />
Vinjevska hade råkat se ett TV program om <strong>en</strong> stad som<br />
hette Stockholm och låg i ett land som hette Sverige.<br />
Det var hemma hos <strong>en</strong> kamrat, vars tekniskt begåvade<br />
pappa i hemlighet hade lyckats installera <strong>en</strong> parabolant<strong>en</strong>n<br />
på vind<strong>en</strong> i deras fallfärdiga bondgård utanför stan.<br />
Efter diverse trassel, hade han lyckats justera in d<strong>en</strong> så<br />
att d<strong>en</strong> fångade upp signaler från satellitsändare i hela<br />
värld<strong>en</strong>. Hon hade tagit reda på att man kunde arbeta<br />
med barnpassning och <strong>en</strong>klare hushållstjänster i de flesta<br />
länder i väst. Sverige, var det land som lockade mest,<br />
m<strong>en</strong> eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> struntade hon i vilket arbete hon fick,<br />
eller var hon hamnade, bara hon kom bort från detta
eländiga land Hon älskade barn och hade alltid passat<br />
sina fyra syskon när h<strong>en</strong>nes föräldrar arbetade på kvällar<br />
och helger. Programmet hade beskrivit Sverige som<br />
paradiset på jord<strong>en</strong>. Jämfört med det fattiga Ukraina,<br />
var naturligtvis Sverige drömlandet.<br />
H<strong>en</strong>nes föräldrar skulle förstås blivit förtvivlade om de<br />
anat h<strong>en</strong>nes planer, m<strong>en</strong> Vinja som hon kallades, höll<br />
allt för sig själv.<br />
Att bo hemma i d<strong>en</strong> trånga läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong>, var oerhört påfrestande<br />
för <strong>en</strong> nittonåring, med fyra syskon i ålder<br />
åtta till sjutton år. På dagarna gick hon på polytekniska<br />
institutet i Kiev och pluggade för att bli ing<strong>en</strong>jör. Det<br />
var inte h<strong>en</strong>nes första val, m<strong>en</strong> h<strong>en</strong>nes far hade bestämt<br />
att hon skulle få ett jobb på det gjuteri där han arbetade.<br />
Ing<strong>en</strong>jör var ett bra jobb i dag<strong>en</strong>s Ukraina. I hemlighet<br />
läste hon <strong>en</strong>gelska tillsammans med sin kamrat som hade<br />
kommit över <strong>en</strong> <strong>en</strong>gelsk språkkurs på grammofon. De<br />
såg så många <strong>en</strong>gelskspråkiga program de kunde på<br />
paraboltev<strong>en</strong>.<br />
Hon arbetade extra som städerska på pappans kontor,<br />
ibland tidigt på morgon<strong>en</strong>, ibland s<strong>en</strong>t på kväll<strong>en</strong>. Det<br />
gav lite extra p<strong>en</strong>gar som bidrog till familj<strong>en</strong>s försörjning.<br />
Någon framtid såg hon inte, landet led hårt av<br />
fattigdom och hade efter Tjernobylkatastrof<strong>en</strong> blivit<br />
nästan outhärdligt. Mord och utr<strong>en</strong>sningar hörde till<br />
vardag<strong>en</strong>. Folket fruktade inte bara maffian, utan också<br />
myndigheterna som slog ner på all opposition med järnhand.<br />
Ett par av h<strong>en</strong>nes vänner i skolan hade mördats<br />
på öpp<strong>en</strong> gata utan att hon eller någon annan visste varför.<br />
Det s<strong>en</strong>aste halvåret hade <strong>en</strong> plan på hur hon skulle ta<br />
sig ut ur Sovjet legat och grott i h<strong>en</strong>nes hjärna. H<strong>en</strong>nes<br />
plan gick ut på att leta bland de tus<strong>en</strong>tals utländska affärsmän<br />
som besökte Kiev i olika är<strong>en</strong>d<strong>en</strong> och som<br />
kanske hade kontakter som kunde hjälpa h<strong>en</strong>ne. Riktigt<br />
hur detta skulle gå till, visste hon inte, m<strong>en</strong> hon gick<br />
runt i Kiev de kvällar hon var ledig och sökte upp barer<br />
och caféer där hon var säker på att inga prostituerade<br />
höll till.<br />
Där satt hon vid ett bord, ofta långt in i lokal<strong>en</strong> så att<br />
hon hade utsikt över gäster och deras bete<strong>en</strong>d<strong>en</strong>. Drack<br />
bara te. Välsmakande och billigt. Hon gick aldrig till<br />
samma ställe mer än <strong>en</strong> gång per månad, hon ville undvika<br />
uppmärksamhet till varje pris.<br />
Nyss fyllda nitton år, m<strong>en</strong> kunde lika gärna passera för<br />
tjugofem, hon vark<strong>en</strong> drack eller rökte och höll sig i fin<br />
form. H<strong>en</strong>nes hårda arbetstider hade ändå satt vissa spår,<br />
hon var ganska mager. M<strong>en</strong> tittade man noga, var det<br />
inte svårt att upptäcka h<strong>en</strong>nes fantastiska skönhet. H<strong>en</strong>-
nes mörka ögon var stora och mandelformade hade<br />
försetts med <strong>en</strong>ormt långa ögonfransar av natur<strong>en</strong>. Kinderna<br />
var markerade liksom h<strong>en</strong>nes raka näsa och välformade<br />
haka och långa hals. H<strong>en</strong>nes mörka vackra hår,<br />
som räckte till axlarna, hade inslag av kastanje och mahogny.<br />
Det böljade i helt naturliga lockar ner på h<strong>en</strong>nes<br />
späda rygg. Alltid nytvättat och väldoftande. D<strong>en</strong> <strong>en</strong>da<br />
smink hon använde var läppstift, och det var hon väldigt<br />
sparsam med.<br />
Efter ett par månader hade hon fått sitt första napp. En<br />
medelålders affärsman, utlänning i mörk kostym lade<br />
märke till h<strong>en</strong>ne där hon satt och bläddrade i ett ryskt<br />
magasin, samtidigt som hon drack te. De fick ögonkontakt<br />
och han kom fram till h<strong>en</strong>nes bord och frågade om<br />
han fick bjuda på något att äta eller dricka. Hon rodnade<br />
och tackade artigt nej, hon hade ju redan ätit och skulle<br />
åka hem. Han talade <strong>en</strong>gelska med lätt brytning, svårt<br />
att säga varifrån. Han gick tillbaks till sitt bord och hon<br />
betalade sin räkning. Hon såg att han också begärt notan<br />
och passade på att gå innan han hunnit betala.<br />
Hon ställde sig några meter från ingång<strong>en</strong> till bar<strong>en</strong> och<br />
låtsades försöka hejda <strong>en</strong> taxi som inte tog någon notis<br />
om h<strong>en</strong>ne utan bara susade förbi. Mann<strong>en</strong> kom ut strax<br />
efteråt och fick givetvis syn på h<strong>en</strong>ne. Han hade beställt<br />
taxi innan han gick ut, så d<strong>en</strong> bromsade in i samma<br />
ögonblick som han fick syn på h<strong>en</strong>ne.<br />
Givetvis erbjöd han h<strong>en</strong>ne att åka med och frågade vart<br />
hon skulle. Hon sade att hon var glad om hon fick åka<br />
med till c<strong>en</strong>trum, därifrån var det <strong>en</strong>kelt för h<strong>en</strong>ne att ta<br />
sig hem.<br />
Under d<strong>en</strong> korta resväg<strong>en</strong> hade han övertalat h<strong>en</strong>ne att<br />
följa med till sitt hotell för att få bjuda på <strong>en</strong> drink. Hon<br />
ville inte sitta i bar<strong>en</strong> och bli förväxlad med <strong>en</strong> prostituerad,<br />
utan följde med upp till hans rum. Hon var lite<br />
rädd, m<strong>en</strong> hade inget val. Han såg inte farlig ut. Han<br />
beställde upp ett par drinkar som de satt och sippade på.<br />
Mann<strong>en</strong> pres<strong>en</strong>terade sig som Preb<strong>en</strong> Jörn Niels<strong>en</strong>, tjänsteman<br />
från <strong>en</strong> stad utanför Köp<strong>en</strong>hamn, på uppdrag av<br />
ett danskt atomforskningsinstitut. Det var något med<br />
utredning av säkerhet<strong>en</strong> vid Tjernobylreaktorn som han<br />
hade ansvar för.<br />
Hon berättade lite om sig själv och de kom in på h<strong>en</strong>nes<br />
dröm att ta sig till väst. Han antydde att han hade goda<br />
kontakter på d<strong>en</strong> danska ambassad<strong>en</strong>, så han kanske<br />
kunde hjälpa h<strong>en</strong>ne.<br />
Efter ytterligare ett par drinkar var hon helt i hans våld.<br />
H<strong>en</strong>nes längtan att komma ut ur Ukraina var så stark att<br />
hon släppte för ett ögonblick på sin vaksamhet och lät<br />
honom bli alltmer intim. Han kastade sig plötsligt över
h<strong>en</strong>ne, pressade ner h<strong>en</strong>ne på säng<strong>en</strong> och slet med vänstra<br />
hand<strong>en</strong> av h<strong>en</strong>ne trosorna samtidigt som han tog stryptag<br />
om h<strong>en</strong>nes hals med d<strong>en</strong> högra hand<strong>en</strong>. Han trängde<br />
därefter hårt in i h<strong>en</strong>ne innan hon fattat vad det handlade<br />
om. Det gjorde fruktansvärt ont, det var första<br />
gång<strong>en</strong> för h<strong>en</strong>ne. Han pressade sig allt längre in i h<strong>en</strong>ne<br />
och stönade tills han ryckte till och hon kände <strong>en</strong> varm<br />
våg sprida sig i mag<strong>en</strong>. Hon kvävde gråt<strong>en</strong> och drog sig<br />
undan så gott hon kunde. Hon såg att lakanet var fläckat<br />
med blod och blev helt förskräckt. Snabbt rusade hon<br />
ut ur rummet, och rusade till hiss<strong>en</strong> och fann till sin<br />
lättnad att d<strong>en</strong> var tom. Hon krängde på sig trosorna i<br />
hiss<strong>en</strong> och tog <strong>en</strong> buss och försvann hem så fort hon<br />
kunde. Hon berättade ing<strong>en</strong>ting till någon, utan lät det<br />
bli <strong>en</strong> läxa. D<strong>en</strong> närmaste tid<strong>en</strong> efteråt var hon <strong>en</strong>ormt<br />
olycklig och hon var förstås orolig för vilka följder våldtäkt<strong>en</strong><br />
skulle få. Hon var inte speciellt upplyst och visste<br />
inte mycket om sexuella relationer mellan män och kvinnor.<br />
M<strong>en</strong> hon visste att man kunde bli med barn eller få<br />
hemska sjukdomar om man var med okända män. Aldrig<br />
mer skulle hon följa med <strong>en</strong> främling till ett hotellrum.<br />
Efter ett par månader var hon säker på att h<strong>en</strong>nes<br />
första sexuella erfar<strong>en</strong>het inte slutade med att hon blev<br />
gravid eller att hon fått någon sjukdom. M<strong>en</strong> minn<strong>en</strong>a<br />
av våldtäkt<strong>en</strong> och förnedring<strong>en</strong> skulle bli svåra att<br />
glömma. De skulle hon komma att bära med sig hela<br />
livet, m<strong>en</strong> det visste hon inte då.<br />
Hon gav emellertid inte upp sin dröm, snarare tvärtom<br />
och fortsatte att frekv<strong>en</strong>tera samma kaféer, hon gjort<br />
före våldtäkt<strong>en</strong>. Flera gånger upprepades ett liknande<br />
mönster, hon träffade män som lovade att hjälpa h<strong>en</strong>ne,<br />
m<strong>en</strong> när de inte fick något tillbaks, blev de inget av. En<br />
kväll hamnade hon på Café Slavuta. Det var ett intimt<br />
ställe dit man verklig<strong>en</strong> gick för att äta <strong>en</strong> bit god mat,<br />
eller bara för att ta <strong>en</strong> kopp kaffe eller <strong>en</strong> drink. De män<br />
som var där kom inte dit för att leta prostituerade, möjlig<strong>en</strong><br />
<strong>en</strong> och annan letade efter flickor som i sin fattigdom<br />
lät sig förledas att följa med. Vinja hade sytt <strong>en</strong><br />
dräkt av beige tyg med smala vita ränder efter <strong>en</strong> modell<br />
hon sett i <strong>en</strong> västerländsk modetidskrift. Under dräkt<strong>en</strong><br />
hade hon <strong>en</strong> vit blus av bomull som var oklanderligt<br />
stärkt och välstruk<strong>en</strong>. Skorna hade hon hittat i <strong>en</strong> second<br />
hand affär som tagit hand om de skor som skänkts till<br />
Ukrainas fattiga av vänliga människor i västvärld<strong>en</strong>. De<br />
var ytterst eleganta och hade säkert inte använts många<br />
gånger av sin första ägarinna. H<strong>en</strong>nes slanka kropp var<br />
skapt som <strong>en</strong> fotomodell, m<strong>en</strong> h<strong>en</strong>nes avsikt var att hon<br />
skulle se ut som <strong>en</strong> välavlönad yrkeskvinna, som kopplade<br />
av <strong>en</strong> stund efter jobbet med <strong>en</strong> kopp kaffe eller te,
kanske väntande på <strong>en</strong> vän eller väninna.<br />
I h<strong>en</strong>nes plan ingick inte att sälja sig till <strong>en</strong> massa fulla<br />
utländska affärsmän och politiker, som vällde in i<br />
Ukraina efter Sovjetunion<strong>en</strong>s fall. Hon aktade sig noga<br />
för att <strong>en</strong>s komma i närhet<strong>en</strong> av prostitutionsträsket, det<br />
gick fort utför i d<strong>en</strong> bransch<strong>en</strong>, det hade hon redan sett<br />
flera exempel på. Det fanns <strong>en</strong> väl organiserad koppleriverksamhet,<br />
som etablerats av d<strong>en</strong> ryska maffian direkt<br />
efter självständighet<strong>en</strong> och som sedan tagits över av<br />
ukrainska krafter, m<strong>en</strong> än så länge hade de låtit h<strong>en</strong>ne<br />
vara i fred, de hade helt <strong>en</strong>kelt inte lagt märke till att hon<br />
regelbundet rörde sig i c<strong>en</strong>trum.<br />
Vinja läste förstrött i ett modemagasin och höll ett öga<br />
på de övriga gästerna för att se om någon passade in på<br />
d<strong>en</strong> profil hon letade efter. Hon hade lagt märke till <strong>en</strong><br />
man som verkade seriös. Det var <strong>en</strong> man i fyrtioårsåldern,<br />
västerländsk, det såg hon på klädsel och uppträdande.<br />
Han såg mycket bra ut och hade diskret kastat ett<br />
öga på h<strong>en</strong>ne, det hade hon lagt märke till. H<strong>en</strong>nes kinder<br />
rodnade <strong>en</strong> aning, det var inte planerat, m<strong>en</strong> gjorde<br />
h<strong>en</strong>ne ännu vackrare.<br />
Mann<strong>en</strong> var klar med sin måltid och betalade sin räkning.<br />
Han reste sig för att gå och hon hade gett upp<br />
förhoppning<strong>en</strong> att han skulle ta kontakt med h<strong>en</strong>ne, han<br />
såg helt <strong>en</strong>kelt på ett helt annat håll än h<strong>en</strong>nes när han<br />
skulle passera h<strong>en</strong>nes bord. Då råkade han stöta emot<br />
h<strong>en</strong>nes bord, så att h<strong>en</strong>nes kaffekopp höll på att välta<br />
och kaffe skvätte ut. En fläck spred sig på h<strong>en</strong>nes kavaj.<br />
Han tvärstannade och bad g<strong>en</strong>ast om ursäkt på <strong>en</strong>gelska.<br />
Hon försökte le obesvärat och sa att det inte gjorde<br />
något.<br />
– Självklart, jag måste ersätta kavaj<strong>en</strong>. Han vinkade till<br />
sig hovmästar<strong>en</strong> och bad att få betala h<strong>en</strong>nes nota.<br />
– Jag heter Hellerborn, jag är <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk affärsman. Tillåter<br />
ni att jag köper <strong>en</strong> ny dräkt åt er på varuhuset?<br />
– Jag heter Vinjevska Serdanova. Jag vet inte…, d<strong>en</strong><br />
går säkert att tvätta.<br />
– Kommer inte på fråga. Han räckte h<strong>en</strong>ne chevalereskt<br />
arm<strong>en</strong> och hon stapplade häpet ut med honom g<strong>en</strong>om<br />
dörr<strong>en</strong> på sina högklackade skor.<br />
Sv<strong>en</strong>sk<strong>en</strong> ropade på <strong>en</strong> taxi och beordrade d<strong>en</strong> att köra<br />
till det fashionabla varuhuset Brooklyn Kiev, där han<br />
letade efter lämpliga kläder åt h<strong>en</strong>ne. Hon fick <strong>en</strong> dräkt<br />
som påminde om d<strong>en</strong> hon själv hade sytt, d<strong>en</strong> var förstås<br />
sydd i ett mycket mer exklusivt tyg. Han betalade<br />
med ett kort av plast, något som Vinja aldrig tidigare<br />
hade upplevt. Hon kom sig inte för att protestera över<br />
dräkt<strong>en</strong>, hans vänliga sätt överväldigade h<strong>en</strong>ne totalt.<br />
– Jag insisterar att få bjuda dig på middag för att jag<br />
ställt till det för dig sa mann<strong>en</strong> som hette Hellerborn när
de shoppat färdigt. På mitt hotell om det passar?<br />
– Tack gärna, sa Vinja som nu börjat ana att hon kanske<br />
skulle lyckas med sin plan. Hon var mycket nervös m<strong>en</strong><br />
hoppades att det inte skulle synas alltför mycket.<br />
Han bodde på det bästa hotellet i Kiev, Premier Palace<br />
och hade fått ett avskilt bord i restaurang<strong>en</strong> på andra<br />
våning<strong>en</strong>.<br />
De åt <strong>en</strong> supé med rysk kaviar och champagne som<br />
förrätt och fortsatte med <strong>en</strong> gödkalvfilé och sorbet på<br />
citron. Stämning<strong>en</strong> var avspänd, m<strong>en</strong> de sade inte så<br />
mycket.<br />
– Jag kallas för Vinja förrest<strong>en</strong>, försökte hon. Får man<br />
fråga vad ni gör här i Kiev<br />
– Ja, jag heter Torst<strong>en</strong>, förlåt att jag glömde pres<strong>en</strong>tera<br />
mig med förnamn, jag arbetar i <strong>en</strong> internationell koncern<br />
som sysslar med tillverkning av <strong>mask</strong>indelar i olika<br />
länder. Just nu undersöker vi om man kan tillverka speciella<br />
kompon<strong>en</strong>ter till <strong>en</strong> <strong>mask</strong>in som sätts ihop i<br />
Sverige, m<strong>en</strong> där delarna kommer från många olika länder.<br />
Jag kommer att åka hem i slutet på veckan. Vad gör<br />
du själv, när du inte sitter på kafé? fortsatte Hellerborn.<br />
– Jag studerar <strong>en</strong>gelska på universitetet. Jag tänker försöka<br />
komma till väst för att arbeta så fort som möjligt.<br />
– Vad hade du tänkt arbeta med?<br />
– Jag siktar på att arbeta med barn, eller hushållsarbete<br />
till att börja med, sa hon. Jag har hört att man behöver<br />
arbetskraft från Ukraina i Sverige och andra västländer.<br />
Eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> vill jag bli konstnär, m<strong>en</strong> det är bara <strong>en</strong> fånig<br />
dröm<br />
– Drömmar är aldrig fåniga, tvärtom de behövs, de är<br />
viktiga för att man skall kunna utvecklas i livet, sa<br />
Hellerborn. Kanske jag kan hjälpa dig. Han räckte h<strong>en</strong>ne<br />
ett kort där han skrev telefonnumret till hotellet. Ring<br />
mig om du kan i morgon eftermiddag, så skall jag se om<br />
jag kan dra i några trådar.<br />
– Tack för <strong>en</strong> fantastisk middag, sa Vinja. Och tack för<br />
kläderna, jag har aldrig…<br />
– Tacka inte, sa han. Nöjet var helt på min sida. Inte<br />
varje dag jag har nöjet att äta med <strong>en</strong> så tjusig kvinna.<br />
Jag måste tyvärr gå och knyta mig, jag skall upp tidigt i<br />
morgon, sa Hellerborn. Här är p<strong>en</strong>gar till <strong>en</strong> taxi hem, sa<br />
han och räckte över några “Hryvnias”, Ukrainska sedlar,<br />
samtidigt som han försvann in i hiss<strong>en</strong> med <strong>en</strong> bugning.<br />
Hon stirrade på sedlarna, som skulle räcka till att åka<br />
taxi i <strong>en</strong> hel vecka fram och tillbaks mellan h<strong>en</strong>nes hem<br />
i förort<strong>en</strong> Irpin och Kiev.<br />
Hon lämnade honom med blandade känslor. Hon var<br />
lite besvik<strong>en</strong> för att han inte gjort några som helst närmand<strong>en</strong><br />
eller försök att utnyttja h<strong>en</strong>ne, vilket var idio-
tiskt, för det var ju inte h<strong>en</strong>nes avsikt att förföra någon,<br />
eller att bli förförd, så hon fattade inte varför hon blev<br />
sur. Dessutom var hon mätt, hon kunde inte komma<br />
ihåg att hon någonsin ätit så gott och så mycket. Så hon<br />
borde vara nöjd. Nästa dag var viktig. Skulle hon få<br />
napp?<br />
Nästa dag var d<strong>en</strong> längsta i h<strong>en</strong>nes liv. Minuterna segade<br />
sig fram och hon kunde knappt vänta tills skolan var<br />
slut för dag<strong>en</strong>. Hon tänkte tank<strong>en</strong> att spela sjuk och gå<br />
tidigare, m<strong>en</strong> hon insåg att hon ändå inte kunde ringa<br />
för tidigt. Hon rusade ut från skolan när sista lektion<strong>en</strong><br />
äntlig<strong>en</strong> var till ända.<br />
Så fort hon kom fram till busstation<strong>en</strong>, gick hon till <strong>en</strong><br />
mynttelefon och ringde det nummer han skrivit på sitt<br />
visitkort och bad att få tala med Mr Hellerborn.<br />
– Han har tyvärr checkat ut från hotellet. Jag kopplar er<br />
till reception<strong>en</strong>. Hon blev helt förstörd, hade hon blivit<br />
lurad?<br />
– Reception<strong>en</strong>! <strong>en</strong> myndig röst hördes i lur<strong>en</strong>.<br />
– Jag söker <strong>en</strong> gäst som heter Mr Hellerborn och hörde<br />
att han checkat ut. Finns det något meddelande? fick<br />
hon fram<br />
– Jag skall se efter, hur var namnet?<br />
– Vinja Serdanova.<br />
– Ja, sade mann<strong>en</strong> i reception<strong>en</strong>, det finns ett brev adresserat<br />
till er, m<strong>en</strong> det måste lämnas över personlig<strong>en</strong>.<br />
Kan ni komma till hotellet och hämta det?<br />
– Ja, jag kommer förbi s<strong>en</strong>are.<br />
Vinja åkte med första buss till hotellet och gick med<br />
darrande steg fram till reception<strong>en</strong>. Hon sade sitt namn<br />
och fick ett kuvert, som hon tog med sig och gick till ett<br />
mindre café i närhet<strong>en</strong>.<br />
Nyfiket sprättade hon upp kuvertet och läste:<br />
”Kära Vinja!<br />
Jag blev tyvärr tvingad att ge mig av i största hast i morse.<br />
När du läser detta är jag på väg till Sverige. M<strong>en</strong> jag har<br />
ett nytt in<strong>bok</strong>at möte i Kiev om två veckor. Under tid<strong>en</strong><br />
skall jag förhoppningsvis ha ordnat alla detaljer så att<br />
du kan få följa med mig hem till Sverige, om du fortfarande<br />
vill, alltså. Sök mig på hotellet om exakt två veckor,<br />
så vi kan träffas.”<br />
Hon visste inte om hon skulle skratta eller gråta. Så hon<br />
valde att gråta <strong>en</strong> skvätt.
Kapitel 10<br />
Medelhavet<br />
D<strong>en</strong> 4 maj 2004<br />
Ulla öppnade ögon<strong>en</strong> och såg inte ett dugg. Hon befann<br />
sig i ett becksvart utrymme, det var ing<strong>en</strong> skillnad om<br />
h<strong>en</strong>nes ögon var öppna eller stängda, hon såg absolut<br />
ing<strong>en</strong>ting.<br />
Huvudet kändes tungt som bly och smak<strong>en</strong> i munn<strong>en</strong><br />
var obeskrivligt äcklig. Tungan hade fastnat i gomm<strong>en</strong>,<br />
hon förstod att hon måste ha snarkat våldsamt.<br />
H<strong>en</strong>nes första tanke var att det var så här det måste kännas<br />
att vara riktigt bakfull, <strong>en</strong> erfar<strong>en</strong>het hon saknade.<br />
M<strong>en</strong> d<strong>en</strong> känsla hon hade passade väl in på de beskrivningar<br />
hon hört av hur det kändes att vakna upp efter <strong>en</strong><br />
rejäl fylla.<br />
Känslan av bakfylla blev ännu mer realistisk eftersom<br />
hon förnam <strong>en</strong> svag känsla av yrsel, det var som om<br />
rummet rörde sig.<br />
Skräck<strong>en</strong> kom sakta smygande. Varför hade hon hamnat<br />
här i ett mörkt rum? Varför hade hon kidnappats,<br />
för kidnappning var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da beskrivning hon kunde<br />
komma på som passade in på h<strong>en</strong>nes beläg<strong>en</strong>het. Vem<br />
ville h<strong>en</strong>ne ont? Hade det att göra med Michael?<br />
H<strong>en</strong>nes tankar avbröts av att <strong>en</strong> nyckel sattes i ett lås och<br />
vreds om. En stark strimma ljus bländade h<strong>en</strong>ne och<br />
hon hade svårt att se annat än konturerna på d<strong>en</strong> figur<br />
som kom in g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong> med <strong>en</strong> bricka med mat.<br />
En storväxt man, det kunde hon se i motljuset, satte ner<br />
brickan på golvet och sa ett <strong>en</strong>da ord:<br />
– Eat!<br />
Han försvann lika fort som han kommit. Dörr<strong>en</strong> låstes<br />
och det blev lika tyst och mörkt som förut. Det <strong>en</strong>da<br />
som hördes var ett svagt regelbundet kluckande ljud.<br />
Ulla försökte resa sig ur d<strong>en</strong> säng där hon befann sig,<br />
m<strong>en</strong> b<strong>en</strong><strong>en</strong> bar h<strong>en</strong>ne inte, hon sjönk ihop i <strong>en</strong> hög på<br />
golvet.<br />
Krypande på alla fyra tog hon sig i d<strong>en</strong> riktning där hon<br />
nu visste att dörr<strong>en</strong> fanns, tills hon körde huvudet i <strong>en</strong><br />
kall och hård vägg. Hon trevade efter <strong>en</strong> strömbrytare<br />
och fann d<strong>en</strong> till sist.<br />
En taklampa tändes och bländade h<strong>en</strong>ne, hon tvingades<br />
hålla hand<strong>en</strong> för ögon<strong>en</strong>, så att hon långsamt vande sig<br />
vid ljuset.<br />
Brickan som mann<strong>en</strong> haft med sig, var fullastad med<br />
frukt, bröd, ost, marmelad, ägg och fruktjuice. En kanna<br />
innehöll te. En hel <strong>en</strong>gelsk breakfast!
De tänker visst hålla liv i mig ett tag i alla fall, tänkte Ulla<br />
och blev lite lugnare. Hon gjorde ett nytt försök att resa<br />
sig, m<strong>en</strong> det gick inte. Hon beslöt sig för att äta vad som<br />
fanns på brickan, h<strong>en</strong>nes första tanke var att hungerstrejka,<br />
m<strong>en</strong> hon insåg att hon skulle förlora mest själv.<br />
Det smakade fantastiskt. Efter att ha länsat brickan, sjönk<br />
hon ihop ett tag på golvet och samlade krafter. Inredning<strong>en</strong><br />
i rummet tydde på att hon var ombord på <strong>en</strong> båt.<br />
En koj, ett litet bord <strong>en</strong> stol och <strong>en</strong> garderob, det var allt.<br />
Väggarna var av stål. Hytt<strong>en</strong>s <strong>en</strong>da fönster var ig<strong>en</strong>bommat<br />
utifrån med <strong>en</strong> plåt.<br />
Hon upptäckte ytterligare att det fanns smal dörr vid<br />
sidan om hyttdörr<strong>en</strong> och kröp fram till d<strong>en</strong> och öppnade.<br />
En toalett med dusch!<br />
Hon ansträngde sig till det yttersta och kom med hjälp<br />
av dörrkarm<strong>en</strong> upp på fötterna. Hon såg nu att hon bara<br />
hade <strong>en</strong> sko, d<strong>en</strong> andra måste hon ha tappat på väg<strong>en</strong>.<br />
Ulla svajade som <strong>en</strong> flaggstång i storm, m<strong>en</strong> lyckades<br />
bli kvar i stå<strong>en</strong>de ställning. Hon tog ett par stapplande<br />
steg och gick runt i d<strong>en</strong> lilla hytt<strong>en</strong> och kände att cirkulation<strong>en</strong><br />
i b<strong>en</strong><strong>en</strong> långsamt återvände. Hon gick in på<br />
toalett<strong>en</strong> och uträttade sina behov, samtidigt som hon<br />
såg sig omkring. De hade lagt in handduk, tvål och till<br />
och med schampo i toalettutrymmet.<br />
Hon beslöt att passa på att ta <strong>en</strong> dusch innan kidnappar<strong>en</strong><br />
kom tillbaks.<br />
Hon kände sig fruktansvärt klumpig när hon slet av sig<br />
kläderna. Dusch<strong>en</strong> fick h<strong>en</strong>ne att sakta m<strong>en</strong> säkert<br />
komma tillbaks till medvetande.<br />
Huvudvärk<strong>en</strong> hade inte släppt och hon kände att hon<br />
var öm på hals<strong>en</strong> när hon frotterade sig. I spegeln kunde<br />
hon se <strong>en</strong> rodnad på hals<strong>en</strong>s vänstra sida, det var där det<br />
gjorde ont. Hon misstänkte att hon hade blivit sövd med<br />
<strong>en</strong> injektionsnål eller bedövningspil. Hon hade sett <strong>en</strong><br />
gång på TV att man sköt tigrar med ett gevär med<br />
bedövningspil och det stora djuret stöp som <strong>en</strong> slaktad<br />
oxe för att sova djupt i några timmar.<br />
Så måste det ha gått till. Hon kom ihåg att hon hållit <strong>en</strong><br />
melon i hand<strong>en</strong> och att hon knackat på d<strong>en</strong> för att kontrollera<br />
att d<strong>en</strong> var mog<strong>en</strong>, sedan blev allt svart. Tills nu.<br />
Ulla försökte summera sin situation och fundera vem<br />
som kunde ha nytta av att kidnappa h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> hon var<br />
alltför rädd för att tänka klart.<br />
Hon gjorde ett nytt försök att samla sina tankar och ansträngde<br />
sig för att försöka blockera sin rädsla.<br />
1: Hon befann sig på <strong>en</strong> båt, förmodlig<strong>en</strong> ganska stor<br />
och ganska dyr, eftersom inredning<strong>en</strong> i d<strong>en</strong>, som hon
åtminstone förmodade, var d<strong>en</strong> minsta hytt<strong>en</strong> ombord<br />
var så pass lyxigt inredd.<br />
Det gav <strong>en</strong> profil, kanske lite luddig i konturerna, m<strong>en</strong><br />
ändå.<br />
2: Kidnappar<strong>en</strong> hade åtminstone <strong>en</strong> medarbetare som<br />
vark<strong>en</strong> var <strong>en</strong>gelsman eller sv<strong>en</strong>sk. Det <strong>en</strong>da ord han<br />
sagt tydde inte på att han hade <strong>en</strong>gelska som modersmål,<br />
hans utse<strong>en</strong>de och det faktum att han uttryckte sig<br />
<strong>en</strong>stavigt, tydde mer på att han kom från <strong>en</strong> öststat, m<strong>en</strong><br />
det var bara något hon kände intuitivt.<br />
3: Hur skulle hon komma härifrån levande? Hon funderade<br />
på om hon skulle kunna hitta någon form av vap<strong>en</strong><br />
att försvara sig med när det började bli farligt.<br />
I kidnapparkretsar värderas människoliv lika högt som<br />
<strong>en</strong> flugas, när de inte längre behöver offret, är det adjö.<br />
Det faktum att mann<strong>en</strong> som kom med mat<strong>en</strong> inte var<br />
rädd för att visa sitt ansikte tydde också på detta. Hon<br />
var alltså i praktik<strong>en</strong> redan dödsdömd, det var bara att<br />
inse att hon inte skulle komma levande härifrån. Det<br />
gjorde h<strong>en</strong>ne emellertid förbannad i stället för vettskrämd,<br />
hon visste inte varför, m<strong>en</strong> så kände hon.<br />
Hon var heller inte omedvet<strong>en</strong> om d<strong>en</strong> lockelse hon<br />
hade på män. Ulla var fortfarande <strong>en</strong> skönhet utan motsvarighet<br />
på Rivieran. Alltså var risk<strong>en</strong> stor att hon också<br />
skulle utnyttjas sexuellt när det föll h<strong>en</strong>nes kidnappare<br />
in.<br />
Vilket som var värst att bli våldtag<strong>en</strong> eller dödad kunde<br />
hon inte avgöra för tillfället. Skillnad<strong>en</strong> var inte stor, det<br />
visste hon g<strong>en</strong>om eg<strong>en</strong> erfar<strong>en</strong>het.<br />
Kanske fanns det ytterligare <strong>en</strong> ledtråd? Nej, hon slog<br />
bort tank<strong>en</strong> på att hon kidnappats för sitt utse<strong>en</strong>des skull<br />
för att hamna i ett stall prostituerade eller säljas till någon<br />
förmög<strong>en</strong> shejk.<br />
Sakta började hon utforma <strong>en</strong> plan. H<strong>en</strong>nes svagheter<br />
kunde kanske vändas till att bli h<strong>en</strong>nes styrka!<br />
Ulla hade under tre års tid försörjt sig, eller rättare sagt<br />
byggt upp <strong>en</strong> mindre förmög<strong>en</strong>het som lyxprostituerad<br />
i Stockholm. Michael hade varit h<strong>en</strong>nes bäste kund och<br />
hon hade begått <strong>en</strong> dödssynd, hon blev kär i honom,<br />
samtidigt som han, utan att visa något blev kär i h<strong>en</strong>ne.<br />
Inte förrän flera år efteråt hade hon fattat att hans känslor<br />
för h<strong>en</strong>ne var lika starka.<br />
En dödssynd för <strong>en</strong> prostituerad, javisst, m<strong>en</strong> hon hade<br />
inte ångrat det <strong>en</strong> sekund, Michael var det bästa som<br />
hänt h<strong>en</strong>ne i livet.<br />
Hon tog på sig sina kläder, samtidigt som hon finslipade
sin plan och gick sedan tillbaks in i toalettutrymmet för<br />
att studera allting i minsta detalj.<br />
Det fanns inga vassa föremål som inte var väggfasta<br />
eller omöjliga att ta loss. De eleganta handdukshängarna,<br />
som var tillverkade av <strong>en</strong> gul metall, förmodlig<strong>en</strong><br />
mässing, var ett undantag. De var ganska spetsiga i änd<strong>en</strong><br />
och satt fastskruvade med två kraftiga, försänkta<br />
mässingsskruvar. Skruvarna var av d<strong>en</strong> gamla sort<strong>en</strong><br />
med ett spår i stället för de moderna, som hade krysspår.<br />
Ulla letade efter något som kunde användas som skruvmejsel.<br />
Hon stack hand<strong>en</strong> i jeansfickan och kände att<br />
hon hade kvar sina nycklar. Systematiskt provade hon<br />
nyckel efter nyckel. Bilnyckeln var bäst, baksidan på<br />
nyckeln passade någorlunda i skruvspåret.<br />
Nu gällde det att få krafter till att lossa skruvarna. Hon<br />
tog i med alla krafter, m<strong>en</strong> det var omöjligt, de satt som<br />
gjutna. Hon lossade husnyckeln från knippan och försökte<br />
trä in skaftet i det hål som fanns i bilnyckelns<br />
grepp, för att på detta sätt öka kraft<strong>en</strong>. Nej hon fick inte<br />
tillräckligt med kraft för att både trycka och vrida samtidigt.<br />
Hon hittade också några mynt i fickan och provade om<br />
något av dem passade i skruv<strong>en</strong>s spår. Ja! En 10-c<strong>en</strong>tare<br />
passade perfekt i spåret.<br />
Nu gällde det att få ökad kraft. Profil<strong>en</strong> på h<strong>en</strong>nes husnyckel<br />
passade precis in på myntet och fungerade som<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> hävstång, som gav h<strong>en</strong>ne d<strong>en</strong> extra kraft hon<br />
behövde föra att lossa d<strong>en</strong> första skruv<strong>en</strong>. Så var det<br />
bara <strong>en</strong> kvar. Hon arbetade fr<strong>en</strong>etiskt, m<strong>en</strong> hade blivit<br />
lite trött av ansträngning<strong>en</strong>. Hon skruvade därför tillbaka<br />
skruv nummer ett på plats och skulle just sätta sig<br />
i koj<strong>en</strong> för att samla nya krafter, när hon hörde dörr<strong>en</strong><br />
låsas upp.<br />
En man i fyrtiofem-femtioårsåldern kom in i rummet.<br />
Han hade mörkt hår med ett fåtal grå hårstrån och ansiktet<br />
var aning<strong>en</strong> fyrkantigt, med något förhöjda<br />
kindknotor, m<strong>en</strong> uppvisade ändå r<strong>en</strong>a drag. Kropp<strong>en</strong><br />
var välbyggd och klädd i lediga, m<strong>en</strong> dyrbara märkeskläder.<br />
Han såg definitivt inte ut som <strong>en</strong> kriminell slusk.<br />
Det fanns något i hans utse<strong>en</strong>de som gjorde att hon var<br />
nästintill säker på att han var från någon öststat. Ulla<br />
stirrade skräckslaget på honom.<br />
– Du undrar förstås varför du hamnat här, inledde han<br />
på h<strong>en</strong>nes modersmål.<br />
Mann<strong>en</strong> visste alltså h<strong>en</strong>nes ursprung! Ing<strong>en</strong> på Rivieran<br />
eller i Sverige för d<strong>en</strong> del<strong>en</strong>, hade <strong>en</strong> aning om<br />
h<strong>en</strong>nes Ukrainska bakgrund, hon hade sv<strong>en</strong>skt pass som<br />
visade att hon var född i Sverige. Mann<strong>en</strong> uppträdde
hövligt, m<strong>en</strong> hans mörka ögon utstrålade aggressivitet.<br />
Hon registrerade omedvetet att han verkade bildad, m<strong>en</strong><br />
upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> var han mycket upprörd.<br />
– Ja det undrar jag. Varför tilltalar ni mig på ukrainska?<br />
Jag är sv<strong>en</strong>sk, äv<strong>en</strong> om jag råkar kunna <strong>en</strong> del främmande<br />
språk.<br />
– Jag skall förklara varför jag mot din vilja tagit dig<br />
ombord på mitt fartyg:<br />
När du 1989 flydde från vårt gem<strong>en</strong>samma hemland till<br />
Sverige blev du, förmodlig<strong>en</strong> utan att veta om det, utnyttjad<br />
av <strong>en</strong> person, som <strong>en</strong>bart tog dig med till Sverige<br />
av <strong>en</strong> <strong>en</strong>da orsak: För att smuggla ut d<strong>en</strong> lille pojke ni<br />
hade med på resan till Stockholm. Han var nämlig<strong>en</strong><br />
kidnappad, det var min son Nickolai, mitt <strong>en</strong>da barn!<br />
Jag har inte sett honom på femton år.<br />
Det är d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da orsak<strong>en</strong> till att du är här, för att hjälpa<br />
mig att återfinna Nickolai. Jag tänker inte skada dig på<br />
något sätt. Mann<strong>en</strong> fortsatte och hon lyssnade nu<br />
andäktigt till hans ord.<br />
D<strong>en</strong> man som du trodde hjälpte dig att fly av människokärlek,<br />
eller vad han nu inbillade dig, var i själva verket<br />
<strong>en</strong> simpel tjuv och människosmugglare. Bland alla andra<br />
kriminella yrkestitlar han kan skryta med. Normalt<br />
sett använder han alltid bara kurirer i sitt hantverk, han<br />
vill inte själv synas i sin smutsiga hantering, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong><br />
här gång<strong>en</strong> var han tvung<strong>en</strong> att agera på eg<strong>en</strong> hand.<br />
Trolig<strong>en</strong> berodde detta på tidsnöd, han var tvingad att<br />
få ut Nickolai snabbt. Han hade alltså inte tid eller möjlighet<br />
att vänta ut <strong>en</strong> lämplig kurir.<br />
Jag vet vad det var som fick honom att ta d<strong>en</strong>na stora<br />
risk, m<strong>en</strong> jag vet naturligtvis inte hur han fick tag på dig.<br />
Kanske träffades ni av <strong>en</strong> r<strong>en</strong> tillfällighet och han såg<br />
g<strong>en</strong>ast möjlighet<strong>en</strong> att använda dig. Du ville förstås ut<br />
ur Ukraina och han behövde <strong>en</strong> kvinna som kunde föreställa<br />
Nickolais mor. Det tog femton år att spåra upp<br />
dig. Smugglar<strong>en</strong> är välutbildad och skicklig i sitt arbete<br />
att dölja alla spår av sin verksamhet. Dina falska papper<br />
är mycket skickligt gjorda, förmodlig<strong>en</strong> utfärdade av<br />
KGB, så det var inte lätt att hitta dig. Du var heller inte<br />
anmäld saknad i Ukraina, vilket också underlättade att<br />
du kunde försvinna obemärkt. Dina föräldrar måste ha<br />
varit säkra på att du hade det bra i väst.<br />
Om jag röjer kidnappar<strong>en</strong> ur väg<strong>en</strong>, vilket skulle vara<br />
<strong>en</strong>kelt, eller på annat sätt försöker komma åt honom,<br />
får jag aldrig mer se min Nick. D<strong>en</strong> risk<strong>en</strong> kan jag inte<br />
ta. Därför vill jag att du skall hjälpa mig att hitta honom.<br />
Behöver jag säga att du inte har något val?<br />
Ulla var chockad och förvirrad på samma gång. Hon<br />
tänkte tillbaka på flykt<strong>en</strong> från Kiev. Det var ju ing<strong>en</strong> idé
att förneka sitt ursprung, han visste upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> allt<br />
om h<strong>en</strong>ne.<br />
– Jag fick bara veta att d<strong>en</strong> man som hjälpte mig i sin tur<br />
hjälpte <strong>en</strong> man som flytt från Ukraina att återfå sin son,<br />
inte att det handlade om människosmuggling, sa hon.<br />
– Jag tror dig, m<strong>en</strong> det var inte sant. Det finns ing<strong>en</strong><br />
anledning att tro annat än att du blev utnyttjad. M<strong>en</strong> du<br />
måste tro mig också, jag har inget annat val än att tvinga<br />
dig att hjälpa mig. Han verkade fruktansvärt upprörd.<br />
– M<strong>en</strong> varför lämnade han inte över honom till dig som<br />
han sa att han skulle?<br />
– Därför att ing<strong>en</strong>ting av det han sa till dig var sant. Jag<br />
har aldrig flytt från Ukraina. Han stal min son för att<br />
hindra mig att konfrontera honom. Han har stulit <strong>en</strong><br />
förmög<strong>en</strong>het från mäktiga människor i det forna Sovjet.<br />
G<strong>en</strong>om att hålla Nickolai som gisslan går han fri.<br />
Dagarna innan ni reste, hade han stulit <strong>en</strong> stor mängd<br />
diamanter. Tyvärr var det jag som hade ansvaret för att<br />
skydda dem, så de rättmätiga ägarna krävde mig på betalning.<br />
Jag tvingades alltså att betala över 500 miljoner dollar<br />
av egna p<strong>en</strong>gar till mina affärspartners, för att inte själv<br />
bli likviderad och det visste han att jag skulle göra, när<br />
han hade Nicky. Det var det som var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>a av anledning<strong>en</strong><br />
till kidnappning<strong>en</strong>. Han visste dessutom att jag<br />
eller någon som jag skaffade fram inte skulle tveka att ta<br />
bort honom om han inte hade honom i sitt våld.<br />
Av någon anledning har diamanterna aldrig dykt upp på<br />
marknad<strong>en</strong>, så han kanske själv har blivit lurad i sin tur.<br />
Det är ointressant i dagsläget. P<strong>en</strong>garna likaså, jag har så<br />
jag reder mig. Det är Nicky jag vill ha tillbaks och jag<br />
gör vad som helst, m<strong>en</strong> det har du redan förstått.<br />
Ulla tänkte febrilt Hon insåg att h<strong>en</strong>nes chanser att<br />
komma levande ur detta var lika med noll. Et<br />
kidnappningsoffer som kan id<strong>en</strong>tifiera sin kidnappare<br />
måste dö. Allt annat var bara naivt att inbilla sig.<br />
Hon kunde alltså utgå ifrån att hon var dödsdömd. Tank<strong>en</strong><br />
hade legat och gnagt i h<strong>en</strong>nes hjärna sedan hon såg<br />
att uppassar<strong>en</strong> inte dolde sitt ansikte. Nu förstärktes d<strong>en</strong><br />
av mann<strong>en</strong> mittemot h<strong>en</strong>ne, upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> <strong>en</strong> van mördare<br />
och storgangster, som inte hade andra mänskliga<br />
känslor än de han hyste för sin eg<strong>en</strong> son.<br />
Detta faktum gjorde h<strong>en</strong>ne urförbannad och inte rädd<br />
eller desperat, vilket förvånade h<strong>en</strong>ne. Samtidigt som<br />
ilskan, spred sig ett inre lugn i magtrakt<strong>en</strong>. Det är ju kört<br />
för mig, vad jag än gör kan inte förvärra min situation,<br />
tänkte hon.<br />
– Så du tycker att du har rätt att vara lika kriminell som<br />
d<strong>en</strong> som kidnappade din son? Är det din son eller p<strong>en</strong>g-
arna du är mest intresserad av? Hon spottade fram ord<strong>en</strong>.<br />
– Du säger ju själv att du vet att jag är oskyldig och har<br />
blivit utnyttjad. Hade du kommit till mig öppet och bett<br />
om hjälp, hade jag inte tvekat att hjälpa dig. M<strong>en</strong> nu<br />
begriper jag att jag är dödsdömd vad som än händer, så<br />
hur fan du kan inbilla dig att jag skulle hjälpa dig, det<br />
förstår jag inte. Skjut mig eller stryp mig, gör vad du<br />
vill, m<strong>en</strong> gör det fort. Jag kommer aldrig att hjälpa dig,<br />
aldrig i helvete! Jag tror inte du <strong>en</strong>s fattar hur det känns<br />
att bli kidnappad. När du inte längre har nytta av mig, så<br />
är jag inte längre användbar, utan ett direkt hot. Då måste<br />
du likvidera mig som du säkert gjort med många andra.<br />
Tror du att jag är <strong>en</strong> fullständig idiot? Det är livstids<br />
fängelse för kidnappning i Frankrike, visste du inte det?<br />
Eller du står över alla lagar förstås!<br />
Jag är redan död, skrek hon så du kan inte skada mig, sa<br />
hon <strong>en</strong> gång till? Hon kunde inte förstå varför hon blev<br />
så stark, hon borde ju vara livrädd! Fattar du? fortsatte<br />
hon. Gör vad fan du vill med mig! Du och din son kan<br />
brinna i helvetet!<br />
Mann<strong>en</strong> mitt emot h<strong>en</strong>ne blev stum när han hörde h<strong>en</strong>nes<br />
utbrott. Hon såg att han faktiskt såg mycket leds<strong>en</strong><br />
ut.<br />
– Du måste förstå, sa han lugnt, Nicky är mitt allt. Jag<br />
kunde ju inte vara säker på att du skulle hjälpa mig. Jag<br />
är säker på att om jag kontaktar Zirganov, så kommer<br />
han att se till att jag aldrig mer får träffa Nicky.<br />
Min förhoppning var att du kunde komma ihåg var han<br />
bodde för femton år sedan och kanske få upp ett spår.<br />
Jag tar hellre ett livstidsstraff än att förlora Nicky, m<strong>en</strong><br />
om du inte vill hjälpa mig – han tvekade, ja då måste jag<br />
tyvärr hindra dig från att kontakta… han lät ord<strong>en</strong> hänga<br />
kvar i luft<strong>en</strong><br />
– Vem är Zirganov? frågade Ulla.<br />
– Han som hjälpte dig att fly.<br />
– Du har helt fel, alltihop bygger alltså på ett stort missförstånd.<br />
Hon blev ännu mer uppretad. Mann<strong>en</strong> som<br />
hjälpte mig att fly är <strong>en</strong> vanlig sv<strong>en</strong>sk affärsman, Torst<strong>en</strong><br />
Hellerborn, så vad snackar du om! Om han vore<br />
ryss, skulle jag ha avslöjat honom på brytning<strong>en</strong> direkt.<br />
– Nej, du lilla argbigga, han är inte sv<strong>en</strong>sk, svarade mann<strong>en</strong>,<br />
han är <strong>en</strong> gammal KGB ag<strong>en</strong>t från Moskva med<br />
överstes grad, som under sin utbildning bland annat lärt<br />
sig att tala perfekt sv<strong>en</strong>ska. Du har ing<strong>en</strong> aning om vilka<br />
resurser de har, eller rättare sagt hade. Han har spelat<br />
roll<strong>en</strong> som sv<strong>en</strong>sk affärsman i många år. Det finns många<br />
före detta KGB ag<strong>en</strong>ter spridda över hela värld<strong>en</strong> och<br />
ing<strong>en</strong> kan tro att de inte är födda i det land där de verkar.
De får fortfarande sina order från Ryssland, m<strong>en</strong> numera<br />
inte alltid från KGBs efterföljare FSB, lika ofta är<br />
det från maffian. I Zirganovs fall är det förmodlig<strong>en</strong><br />
annorlunda, han jobbar numera på eg<strong>en</strong> hand och har<br />
skaffat sig <strong>en</strong> ord<strong>en</strong>tlig förmög<strong>en</strong>het. Med eller utan<br />
diamanterna. När Sovjetunion<strong>en</strong> rasade, miste KGB sin<br />
makt över de flesta ag<strong>en</strong>ter utomlands.<br />
Kommer du ihåg var du befann dig sista gång<strong>en</strong> du såg<br />
Nicky? Var han OK?<br />
Ulla glömde för ett ögonblick bort att hon var kidnappad<br />
och dödsdömd, hon började i stället bli förbannad på<br />
Torst<strong>en</strong>. Hur kunde hon bli så djävla blåst?<br />
Därför berättade hon allt vad hon kom ihåg.<br />
– Jag kom till Stockholm från Kiev i början av 1989<br />
tillsammans med din son och Torst<strong>en</strong> Hellerborn, som<br />
du kallar Zirganov. Han blev störd av något när vi landat<br />
och lät mig själv ta <strong>en</strong> taxi till <strong>en</strong> villa någonstans i<br />
Stockholm tillsammans med d<strong>en</strong> lille goss<strong>en</strong>. Hans papper<br />
sa att han var min son och hette Lars. Jag har ing<strong>en</strong><br />
aning om var det huset ligger. I huset bodde <strong>en</strong> kvinna<br />
som Torst<strong>en</strong>, jag m<strong>en</strong>ar Zirganov pres<strong>en</strong>terade som sin<br />
sekreterare. Jag kommer ihåg hur huset såg ut, det var<br />
<strong>en</strong> stor villa i ett äldre villakvarter. Kan ha varit i <strong>en</strong><br />
stadsdel som heter Bromma, fråga mig inte varför, m<strong>en</strong><br />
det är <strong>en</strong> känsla jag har. Vänta förrest<strong>en</strong>! Plötsligt kom<br />
Ulla ihåg adresslapp<strong>en</strong> hon fått av Torst<strong>en</strong>. Det var ju<br />
h<strong>en</strong>nes allra första kontakt med det sv<strong>en</strong>ska språket.<br />
Hon försökte erinra sig vad som stått på lapp<strong>en</strong>. Nej,<br />
hon kom inte ihåg ett dugg.<br />
Hon tänkte på Nicky, eller Lars som hon trodde att han<br />
hette. Han måste ju vara 18 – 19 år nu! Om han finns.<br />
Gode gud, tänk om han var mördad av Torst<strong>en</strong>! Hon<br />
slog bort tank<strong>en</strong>.<br />
– Jag minns inte mer, sa hon. Jo, Lars mådde ganska<br />
bra. Han var trött och tyckte om mig. Vi var båda lite<br />
olyckliga, han var ju så lit<strong>en</strong> och rädd. Jag minns hans<br />
stora, mörka ögon.<br />
Kanske om jag åkte till Stockholm, då skulle jag nog<br />
börja minnas. M<strong>en</strong> det har du ju effektivt saboterat med<br />
din råa kidnappning.<br />
Vem är du själv förrest<strong>en</strong>? Sa hon med <strong>en</strong> plötslig nyfik<strong>en</strong>het<br />
i röst<strong>en</strong>. Vad hade du gjort honom som resulterade<br />
i att han tog ditt barn?<br />
– Ja förlåt, jag tänkte pres<strong>en</strong>tera mig, m<strong>en</strong> så började vi<br />
diskutera och jag glömde bort det. Samtalet blev inte<br />
som jag planerat, sa han, nästan lite förläget. Mitt namn<br />
är Jerg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko, jag är chef för ett stort industri-
konglomerat inom kol- och oljesektorn och, som jag<br />
trodde hemligt, politiskt <strong>en</strong>gagerad på presid<strong>en</strong>t Leonid<br />
Kuchmas motståndarsida. De fick på något sätt reda på<br />
mina kontakter med motståndarna, m<strong>en</strong> mördade mig<br />
inte som de gjort med så många motståndare. I stället<br />
stal de min son när jag var bortrest. Han placerades på<br />
ett statligt barnhem utom räckhåll för mig. Jag hade ing<strong>en</strong><br />
aning om var han fanns.<br />
Jag betalade <strong>en</strong>orma summor i mutor för att hitta barnhemmet,<br />
m<strong>en</strong> blev bara lurad. Jag fick reda på att han<br />
fanns i Zirganovs våld, när jag började jaga honom för<br />
stöld<strong>en</strong>. Det var han själv som berättade det. Zirganov<br />
hade alltså bättre kontakter i Ukraina än vad jag hade.<br />
Kanske var det Kuchma, vem vet? Jag vet bara att han<br />
kom till Sverige redan 1989, m<strong>en</strong> har aldrig lyckats hitta<br />
honom, trots alla efterforskningar.<br />
Presid<strong>en</strong>t Kuchma kommer att falla inom kort kan jag<br />
informera dig, då kan du åka och hälsa på din familj, de<br />
är fruktansvärt ledsna över att inte veta var du är.<br />
Ulla greps nu av ytterligare förtvivlan, saknad och ilska<br />
på <strong>en</strong> gång.<br />
– Har du krökt ett hår…<br />
– Du kan vara lugn, jag bara frågade dem om de visste<br />
var du fanns, jag sa att jag hade fått <strong>en</strong> rekomm<strong>en</strong>dation<br />
och ville anställa dig.<br />
– Vad svarade de?<br />
– Att du försvann för många år sedan och att de inte<br />
visste var du tagit väg<strong>en</strong>.<br />
– Det vill du att jag skall tro?<br />
– Lyssna! Du är d<strong>en</strong> <strong>en</strong>de som vet vart Zirganov förde<br />
Nicky när han kom till Sverige. Jag ville be dig att åka<br />
runt i Stockholm för att se om du kan hitta området och<br />
kanske huset där han lämnades.<br />
Du får själv bestämma vad du vill ha om du hjälper mig<br />
att hitta min son. Vad som helst.<br />
– Om du forskat i min bakgrund, och det vet jag att du<br />
har, borde du ha fått veta att p<strong>en</strong>gar är det minsta av<br />
mina behov. Min man och jag har p<strong>en</strong>gar som räcker <strong>en</strong><br />
livstid.<br />
– Ja det vet jag, m<strong>en</strong> det kanske ändå kan få dig att<br />
förlåta att jag tog dig ombord mot din vilja. Du kan bli<br />
<strong>en</strong> av Rivierans rikaste kvinnor.<br />
– Du har fortfarande inte fattat att p<strong>en</strong>gar som man inte<br />
behöver, skapar mer sorg än lycka. Jag har aldrig haft<br />
några behov av p<strong>en</strong>gar för lyxkonsumtion, jag vill bara<br />
leva i frihet, det var därför jag lämnade Ukraina. Inte för<br />
p<strong>en</strong>gar. Se på dig själv, din girighet fick du betala g<strong>en</strong>om<br />
att du miste din son.<br />
Min man är visserlig<strong>en</strong> förmög<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> vi lever ett lyckligt<br />
liv för att jag älskar honom. Jag kan dessutom för-
sörja mig själv g<strong>en</strong>om min konst. Du får försöka med<br />
något annat.<br />
– Vad kan du lova mig för att jag skall kunna släppa dig<br />
fri? frågade han desperat.<br />
– Ing<strong>en</strong>ting. Jag kan inte lova dig ett dugg. Skjut mig<br />
eller släpp mig fri! Du kommer i båda fall<strong>en</strong> att anting<strong>en</strong><br />
få ett långt fängelsestraff, eller ännu värre om min man<br />
får tag i dig först. Ulla darrade, m<strong>en</strong> hoppades att det<br />
inte syntes. Det finns <strong>en</strong> hake, min man är inte ofarlig,<br />
han är också ryss och har varit ledare för d<strong>en</strong> ryska<br />
spelmaffian i Stockholm. Han är hård mot sina fi<strong>en</strong>der<br />
och du är hans värsta fi<strong>en</strong>de just nu. Tänk på det innan<br />
du dödar mig, din fege djävul.<br />
Truch<strong>en</strong>ko såg på h<strong>en</strong>ne med <strong>en</strong> blandning av vrede,<br />
förakt och sorg i ögon<strong>en</strong>. Han sa inte ett ord mer, utan<br />
försvann, smällde ig<strong>en</strong> dörr<strong>en</strong> och låste d<strong>en</strong> från utsidan.<br />
Ulla satt uppkrup<strong>en</strong> i koj<strong>en</strong> och darrade. Hon grät tyst,<br />
som om tårarna bara flöt nerför h<strong>en</strong>nes kinder. Hon<br />
väntade på att bli slaktad som ett djur. Truch<strong>en</strong>kos blick<br />
var inte direkt vänlig när han lämnade hytt<strong>en</strong>.<br />
Plötsligt satte hon sig käpprakt upp och ansträngde öron<strong>en</strong>.<br />
Hon tyckte sig höra ljudet av <strong>en</strong> motorbåt med<br />
dubbla V8 motorer starta och gå <strong>en</strong> stund på tomgång<br />
innan ljudet ökade när man drog på full gas för att sedan<br />
sakta tona bort och dö ut. Det blev misstänkt tyst<br />
ombord. Hon hade känt ig<strong>en</strong> det kraftiga ljudet, som<br />
liknade det ljud som kom från de kraftiga motorerna i<br />
Michaels motorbåt. Skulle Truch<strong>en</strong>ko ge upp och bara<br />
lämna h<strong>en</strong>ne att svälta ihjäl, överge fartyget?<br />
Ulla ville bara fortsätta att gråta, m<strong>en</strong> beslöt sig för att i<br />
stället samla ihop sina sista krafter. Hon tänkte inte sälja<br />
sig billigt, m<strong>en</strong> fattade inte var hon fick sina krafter ifrån.<br />
Först gällde det att fortsätta arbetet med att skaffa sig ett<br />
vap<strong>en</strong>, så Ulla började arbeta på skruv nummer två på<br />
handdukshängar<strong>en</strong>. När hon lossat båda skruvarna fick<br />
hon loss hängar<strong>en</strong> och funderade på hur hon kunde<br />
förvandla d<strong>en</strong> till ett dödligt vap<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> var faktiskt<br />
utformad på ett sätt som kunde göra d<strong>en</strong> till ett livsfarligt<br />
vap<strong>en</strong> i rätta händer, <strong>en</strong>a änd<strong>en</strong>, där skruvarna suttit<br />
formade sig till ett handtag, d<strong>en</strong> andra änd<strong>en</strong> var spetsig<br />
dom <strong>en</strong> stilett, om än inte lika vass.<br />
Hon vägde hängar<strong>en</strong> i hand<strong>en</strong> och tänkte ut ett effektivt<br />
sätt att använda d<strong>en</strong>. En plan formades i h<strong>en</strong>nes huvud.<br />
Hon ryste vid tank<strong>en</strong> på vad h<strong>en</strong>nes förtvivlade situation<br />
kunde resultera i.<br />
S<strong>en</strong> funderade hon ut ett sätt att kunna avlyssna de ljud<br />
som orsakades av människor och <strong>mask</strong>iner ombord.<br />
G<strong>en</strong>om att lägga örat mot handdukshängar<strong>en</strong> som hon
placerade mot dörrkarm<strong>en</strong> kunde hon höra de flesta av<br />
ljud<strong>en</strong> ombord, m<strong>en</strong> hon kunde inte avlyssna några<br />
samtal. Åtminstone i d<strong>en</strong> del av fartyget där hon befann<br />
sig kunde hon urskilja steg och <strong>mask</strong>iner, som hördes<br />
g<strong>en</strong>om att de ljud som alstrades fortplantade sig i plåt<strong>en</strong><br />
som fartyget var byggt av.<br />
Det var inte stor aktivitet ombord, så mycket var säkert.<br />
Hon tyckte sig höra ett avlägset slammer med köksredskap,<br />
m<strong>en</strong> det kunde vara inbillning. Hon började hoppas<br />
på att mann<strong>en</strong> som serverat h<strong>en</strong>nes mat skulle<br />
komma tillbaka också d<strong>en</strong> här dag<strong>en</strong> och beslöt sig för<br />
att ta <strong>en</strong> snabb dusch. När hon var klar, lindade hon d<strong>en</strong><br />
stora frottéhandduk<strong>en</strong> runt sin välformade kropp och<br />
satte sig att vänta på toalettsits<strong>en</strong>. Vapnet hade hon gömt<br />
i <strong>en</strong>a hand<strong>en</strong>. Det dröjde ovanligt länge, kanske hade<br />
Truch<strong>en</strong>ko lämnat h<strong>en</strong>ne att dö av svält, som hon fruktat!<br />
M<strong>en</strong>, när hon var säker på att h<strong>en</strong>nes värsta farhågor<br />
skulle besannas, hörde hon något, var det inte steg<br />
i korridor<strong>en</strong> utanför? Hon satt på helspänn.<br />
Jo, det var någon som kom. En nyckel vreds om i dörrlåset<br />
och mann<strong>en</strong> med matbrickan öppnade dörr<strong>en</strong> och<br />
kom in.<br />
D<strong>en</strong> här gång<strong>en</strong> hade han fått veta h<strong>en</strong>nes bakgrund,<br />
för han tilltalade h<strong>en</strong>ne på Ukrainska.<br />
– Här kommer jag med lit mat, sa han glatt. Han tittade<br />
samtidigt oblygt g<strong>en</strong>om d<strong>en</strong> öppna toalettdörr<strong>en</strong>, kanske<br />
hoppades han få se något intressant.<br />
Ulla hade fokuserat sin blick på vem som skulle komma<br />
in g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong> och hann därför skymta <strong>en</strong> något som<br />
liknade <strong>en</strong> svart säck av tjock plast som låg hopvikt<br />
utanför hyttdörr<strong>en</strong> innan han stängde d<strong>en</strong> efter sig. Sådana<br />
säckar hade hon sett på TV, det var <strong>en</strong> liksäck!<br />
Detta skulle alltså bli h<strong>en</strong>nes sista måltid, sedan skulle<br />
hon läggas i <strong>en</strong> säck och kastas överbord! Eller skulle<br />
han döda h<strong>en</strong>ne när hon satt och åt?<br />
Ulla försökte se ut som om hon var lugn och reste sig på<br />
lite mer darrande b<strong>en</strong> än hon planerat från toalettsits<strong>en</strong><br />
och tog ett par steg mot mann<strong>en</strong>. Liksom av <strong>en</strong> händelse<br />
tappade hon handduk<strong>en</strong>, som gled ner på durk<strong>en</strong>. Hon<br />
stod nu helt nak<strong>en</strong> framför honom och drog in andan<br />
och lät honom beskåda h<strong>en</strong>nes kropp. H<strong>en</strong>nes <strong>en</strong>a hand<br />
hade hon gömt bakom, m<strong>en</strong> för att han inte skulle lägga<br />
märke till det, använde hon arm<strong>en</strong> för att trycka fram<br />
mag<strong>en</strong> mot honom, vilket förstärkte d<strong>en</strong> syn som mötte<br />
hans blick. H<strong>en</strong>nes bröst var fylliga och pekade uppåt,<br />
h<strong>en</strong>nes mage var platt och h<strong>en</strong>nes pubishår vältrimmade<br />
till <strong>en</strong> hjärtformad hårtuss.<br />
Mann<strong>en</strong> med brickan blev stå<strong>en</strong>de som förhäxad och<br />
stirrande på h<strong>en</strong>ne. Han hade nog aldrig sett h<strong>en</strong>nes like,
kanske på <strong>en</strong> bild i något magasin, m<strong>en</strong> aldrig livs levande.<br />
Hon fortsatte sakta fram till honom tog brickan från<br />
honom och satte d<strong>en</strong> på bordet vid d<strong>en</strong> lilla fåtölj<strong>en</strong> och<br />
gled sedan ner på knä, samtidigt som hon öppnade knut<strong>en</strong><br />
på snöret som höll hans shorts på plats och drog<br />
med viss svårighet linning<strong>en</strong> ner över hans stora organ,<br />
som redan hade rest sig i ett praktfullt stånd. Hon tog<br />
honom glupskt i munn<strong>en</strong>, så långt in att han tappade<br />
nästan andan. Med sina långa naglar drog hon sakta<br />
hans pung framåt och masserade hans ollon med tungan.<br />
Först sakta, sedan allt hastigare. Hon kände att han blev<br />
ännu större och hon borrade in naglarna i pung<strong>en</strong> och<br />
drog d<strong>en</strong> mot sig ännu mer. Det dröjde inte länge, kanske<br />
45 sekunder, förrän hon kände <strong>en</strong> svag darrning i<br />
hans b<strong>en</strong>muskler, då visste hon att ögonblicket som hon<br />
väntat på var inne. Sekunderna innan han skulle spruta<br />
sin säd, exakt i det ögonblicket, när hans hjärna befann<br />
sig miltals ifrån d<strong>en</strong> plats där han stod med shorts<strong>en</strong><br />
runt anklarna, då satte hon tänderna intill rot<strong>en</strong> på hans<br />
p<strong>en</strong>is och bet ihop med full kraft. På samma gång kramade<br />
hon med full kraft om pung<strong>en</strong> med sin vänstra<br />
hand, vilket ytterligare ökade smärtan. Instinktivt böjde<br />
han sig framåt, vrålande av <strong>en</strong> kombination av smärta<br />
och chock och var på väg att instinktivt ge h<strong>en</strong>ne ett<br />
dråpslag i huvudet, m<strong>en</strong> Ulla var beredd. Hon hade hela<br />
tid<strong>en</strong> haft full kontroll på hans ögon, som nu växlat från<br />
glänsande av välbehag till att utstråla vansinne på grund<br />
av smärtan och drog, utan att släppa <strong>en</strong> millimeter av<br />
sitt fasta bett, handdukshängar<strong>en</strong>, som hon hela tid<strong>en</strong><br />
haft dold i hand<strong>en</strong>, i <strong>en</strong> vid cirkelrörelse mot hans vänstra<br />
öra och drev in d<strong>en</strong> vassa spets<strong>en</strong> med våldsam kraft så<br />
långt in i hans hjärna att hon knappt fick ut d<strong>en</strong> efteråt.<br />
Hon tvingades byta grepp för att fullfölja sin plan att<br />
vrida om krok<strong>en</strong> ett halvt varv och såg honom samtidigt<br />
falla ljudlöst i <strong>en</strong> hög på teakdurk<strong>en</strong>. Blod och hjärnsubstans<br />
rann ur hans öra. Han var död. Hon hade dödat<br />
<strong>en</strong> människa! M<strong>en</strong> det var han eller hon. Det var<br />
hon säker på, så hon kände bara förakt, ing<strong>en</strong> ånger.<br />
Chock<strong>en</strong> kom ifatt h<strong>en</strong>ne efter <strong>en</strong> halv minut. Hon kräktes<br />
våldsamt i toalettstol<strong>en</strong>.. Det var nästan omöjligt att<br />
resa sig efteråt.<br />
På skakiga b<strong>en</strong> kom hon till sist på fötter och låste dörr<strong>en</strong><br />
inifrån Hon kände ig<strong>en</strong>om hans shorts och letade<br />
efter ett vap<strong>en</strong>. En stor nyckelknippa, var allt han hade<br />
på sig.<br />
Han var alltså obeväpnad. Tydlig<strong>en</strong> hade han tänkt att<br />
hon skulle få äta i lugn och ro innan avrättning<strong>en</strong> skulle<br />
ske. Skulle han ha vridit nack<strong>en</strong> av h<strong>en</strong>ne eller skulle
hon ha dränkts levande?<br />
Hon hade ing<strong>en</strong> aning om hur många människor som<br />
fanns kvar ombord och lyssnade därför på samma sätt<br />
som tidigare med nyckeln mot dörrkarm<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> stördes<br />
av sin puls som var minst 200. Tvingade sig själv att<br />
andas lugnt tills puls<strong>en</strong> gick ner. Hon tvättade av<br />
handdukshängar<strong>en</strong> och torkade av d<strong>en</strong> för att åter kunna<br />
lyssna på ljud från andra personer ombord.<br />
Det förblev tyst. Efter att ha väntat tjugo minuter utan att<br />
hon hade hört ett ljud, skruvade hon åter fast hängar<strong>en</strong><br />
mot toalett<strong>en</strong>s vägg och torkade av d<strong>en</strong> med handduk<strong>en</strong>.<br />
Hon bestämde sig för att öppna hyttdörr<strong>en</strong>. Försiktigt<br />
stack hon ut huvudet i korridor<strong>en</strong> och såg sig omkring.<br />
Kapitel 11<br />
Tallinn<br />
D<strong>en</strong> 5 mars 1989<br />
Direktör Janusz B<strong>en</strong>dinov lämnade för sista gång<strong>en</strong> sitt<br />
kontor i d<strong>en</strong> stora verkstadsbyggnad<strong>en</strong> i Vimsi Vald,<br />
Hatjumaa Miiduranna utanför Tallinn.<br />
Företaget han i tjugo år varit chef för, var <strong>en</strong> av Estlands<br />
största tillverkare av utrustning för d<strong>en</strong> Sovjetiska<br />
försvarsindustrin, allt från stridsvagnar till delar för<br />
rymdfarkoster.<br />
Nu hade han beviljats p<strong>en</strong>sion, som skulle innebära att<br />
han kunde dra sig tillbaka med ganska hög inkomst som<br />
tillkom <strong>en</strong> man med hans meriter och dessutom med<br />
överstes grad inom KGB.<br />
Kontoret var typiskt för d<strong>en</strong> sovjetiska modell<strong>en</strong>, stort<br />
med bekväm sittgrupp för besökare, m<strong>en</strong> i övrigt spartanskt<br />
inrett, med tanke på d<strong>en</strong> stora fabrik<strong>en</strong>, med tre<br />
parallella byggnader om vardera 8000 kvadratmeters yta<br />
och 6000 anställda, arbetare och tjänstemän. Kontorsbyggnad<strong>en</strong><br />
var på fem våningar varav d<strong>en</strong> översta var<br />
reserverad för direktion<strong>en</strong>. Byggnad<strong>en</strong> låg på <strong>en</strong> kulle i<br />
de norra stadsdelarna mot hamn<strong>en</strong> och hade <strong>en</strong> magni-
fik utsikt över d<strong>en</strong> stora bukt<strong>en</strong> där Tallinn är beläget. I<br />
bakgrund<strong>en</strong> skymtade Tallinns c<strong>en</strong>trala delar.<br />
Trots att kontoret var opersonligt, kände han redan <strong>en</strong><br />
viss saknad, eller vemod. Var det d<strong>en</strong> inpyrda lukt<strong>en</strong> av<br />
cigarrök, blandad med starkt kaffe av undermålig kvalitet?<br />
Direktör B<strong>en</strong>dinov hade tillbringat åtskilliga tus<strong>en</strong><br />
arbetsdagar bakom det stora skrivbordet av ek som han<br />
fått i gåva från Moskva när han innehållit femårsplan<strong>en</strong>s<br />
budget tre gånger i rad. Femton år, det var rekord,<br />
kanske inte i hela Sovjet, m<strong>en</strong> i Estland. Många hängivna<br />
medarbetare passerade revy inför hans inre syn,<br />
när han stirrade in i porträttet av Michail Gorbatjov, som<br />
1985 ersatt d<strong>en</strong> gamla bild<strong>en</strong> av Jurij Andropov. På d<strong>en</strong><br />
vägg<strong>en</strong> hade många berömda ledare suttit och blickat<br />
ner på B<strong>en</strong>dinov.<br />
Gorbatjov hade trots sin relativa ungdom, han var bara<br />
femtio år när han blev g<strong>en</strong>eralsekreterare, startat nya<br />
reformer, glasnost och perestrojka. Detta hade startat <strong>en</strong><br />
rörelse som ing<strong>en</strong> hade kunnat förutse.<br />
B<strong>en</strong>dinov fattade att det inte skulle dröja länge innan de<br />
baltiska staterna blev fria. Som gammal KGB ag<strong>en</strong>t, hade<br />
han två val, att flytta tillbaks till Ryssland eller fly till<br />
väst. Att stanna kvar i Tallinn, var lika med död<strong>en</strong>. Folket<br />
skulle göra sig av med sådana som han, när det kom<br />
ut att han varit överste i KGB.<br />
I sin eg<strong>en</strong>skap av det statliga företagets högste chef, hade<br />
han fortfarande tillgång till tjänstelimousin, <strong>en</strong> 7 sitsig<br />
GAZ-14 ”Chaika” av nyare modell och chaufför. Bil<strong>en</strong><br />
var ett monster på över 3 ton, över 6 meter lång och<br />
drygt 2 meters bredd och d<strong>en</strong> ingav respekt i Tallinn,<br />
där det inte fanns många bilar av d<strong>en</strong>na dignitet. Han<br />
slog sig ner i baksätet och beordrade sin chaufför sedan<br />
15 år tillbaks att köra honom mot Tallinns c<strong>en</strong>trum.<br />
De hamnade precis som B<strong>en</strong>dinov räknat ut i <strong>en</strong> hopplös<br />
kö av bilar som knappt rörde sig framåt. Det var<br />
omöjligt att göra <strong>en</strong> omkörning, så det var bara att krypa<br />
långsamt framåt.<br />
B<strong>en</strong>dinov studerade noggrant d<strong>en</strong> omgivande trafik<strong>en</strong><br />
och vred sig flera gånger om för att kontrollera vilka<br />
bilar som låg bakom. Utifrån kunde man inte se in g<strong>en</strong>om<br />
de tonade rutorna. Han bad chaufför<strong>en</strong> förbereda<br />
sig för att göra <strong>en</strong> U-sväng exakt i det ögonblick han gav<br />
signal och spände sig till det yttersta för att planera<br />
sväng<strong>en</strong> till rätt ögonblick. Ev<strong>en</strong>tuella förföljare, måste<br />
ligga minst tre till fyra bilar bakom deras bil och skulle<br />
inte kunna göra samma manöver.<br />
– Nu, sväng nu, skrek han upphetsat. Så fort bil<strong>en</strong> med<br />
sin <strong>en</strong>orma svängradie hade tagit sig runt och körde i<br />
motsatt riktning, ökade chaufför<strong>en</strong> fart<strong>en</strong>. Direktör<strong>en</strong><br />
vände sig om och kontrollerade om någon trots hans
noggranna val av svängplats hade lyckats med att göra<br />
samma manöver, m<strong>en</strong> han kunde inte se att någon följde<br />
efter. De tog av till vänster i <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> sidogata, svängde<br />
ännu <strong>en</strong> gång in på <strong>en</strong> ny tvärgata där han bad chaufför<strong>en</strong><br />
stanna utanför <strong>en</strong> trevånings tegelfastighet.<br />
– Vänta här sade B<strong>en</strong>dinov, öppnade själv limousindörr<strong>en</strong>,<br />
hoppade ut och såg sig diskret omkring. Han<br />
gick, så snart han konstaterat att <strong>en</strong>bart normalt nyfikna<br />
tittade på d<strong>en</strong> stora bil<strong>en</strong>, med raska steg in i <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
gång mellan två hus. Fem minuter s<strong>en</strong>are var han tillbaks,<br />
steg in i bil<strong>en</strong>s baksäte utan ett ord och de fortsatte<br />
färd<strong>en</strong>, nu i lugnare takt på väg till direktör<strong>en</strong>s hem i ett<br />
större bostadsområde.<br />
Plötsligt, bara fem minuter innan de var framme vid<br />
bostad<strong>en</strong>, sjönk B<strong>en</strong>dinov ihop där han satt i baksätet<br />
och föll handlöst fram mot chaufför<strong>en</strong> som kände hans<br />
häftiga andetag i nack<strong>en</strong>. Chaufför<strong>en</strong> stannade bil<strong>en</strong> och<br />
öppnade bakdörr<strong>en</strong>. Han kunde inte avgöra om hans<br />
älskade chef var död eller bara medvetslös, m<strong>en</strong> han<br />
hoppades att han skulle hinna till sjukhuset i tid. Än <strong>en</strong><br />
gång tvingades chaufför<strong>en</strong> vända i d<strong>en</strong> täta trafik<strong>en</strong> och<br />
körde i ilfart till närmsta sjukhus. Där kunde man <strong>en</strong>bart<br />
konstatera att livet flytt. Obduktion<strong>en</strong> visade att<br />
direktör B<strong>en</strong>dinov avlidit i <strong>en</strong> hjärtinfarkt 55 år gam-<br />
mal. Han efterlämnade änka Svetlana B<strong>en</strong>dinova och<br />
son<strong>en</strong> Sergej, 22 år.<br />
Begravning<strong>en</strong> var ett imponerande ev<strong>en</strong>emang,<br />
B<strong>en</strong>dinov var <strong>en</strong> stor man i Tallinn och det var tradition<br />
att stora män skulle få hedersbegravning. Flera hundra<br />
anställda och kollegor från andra stora industrier i Tallinn<br />
var närvarande för att hedra d<strong>en</strong> dödes minne.<br />
Änkan och son<strong>en</strong> satt förkrossade för sig själva, djupt<br />
försjunkna i sin sorg. D<strong>en</strong> man som varit deras allt,<br />
trygghet, kärlek och idol hade ryckts bort plötsligt och<br />
utan någon som helst förvarning.<br />
De ägnade inte de övriga begravningsgästerna <strong>en</strong> minsta<br />
tanke. I och för sig kände de inte många av dem, m<strong>en</strong> de<br />
såg ing<strong>en</strong>. Det var som om de var helt <strong>en</strong>samma i hela<br />
värld<strong>en</strong> och det var ju faktiskt sant.<br />
Om de varit det minsta vaksamma, hade de sett att KGB<br />
var väl repres<strong>en</strong>terat bland begravningsgästerna, diskret<br />
spanande efter någon som tog kontakt med de sörjande<br />
eller på annat sätt betedde sig märkligt. De kammade<br />
noll. Efter d<strong>en</strong> avslutande middag<strong>en</strong>, som avåts i<br />
<strong>en</strong> av de av fabrik<strong>en</strong> ägda fastigheterna i Tallinns c<strong>en</strong>trum<br />
åkte de båda sörjande för sista gång<strong>en</strong> limousin<strong>en</strong><br />
hem. De lade märke till att chaufför<strong>en</strong> var utbytt. Det<br />
hade de naturligtvis märkt redan på morgon<strong>en</strong> när de<br />
blev hämtade, m<strong>en</strong> det var först nu de reagerade.
– Varför är det inte kamrat Ivan som kör i dag? frågade<br />
Svetlana, som inte hade tänkt på att h<strong>en</strong>nes mans privatchaufför<br />
sedan många år inte hade hämtat dem på<br />
väg till begravning<strong>en</strong>. Hon hade varit alltför tag<strong>en</strong> av<br />
stund<strong>en</strong>s allvar för att tänka på det då.<br />
– Jag vet inte, svarade chaufför<strong>en</strong>. Jag fick besked i<br />
morse att hämta er och att köra er hem efter<br />
begravning<strong>en</strong>.<br />
Han släppte av dem vid ingång<strong>en</strong> till deras hyreshus,<br />
bugade artigt när han öppnade dörr<strong>en</strong> och försvann utan<br />
ett ord.<br />
Två veckor gick efter begravning<strong>en</strong>, fyllda med fruktan<br />
om vad som skulle hända med dem efter det att de mist<br />
sin trygghet i och med familjefaderns plötsliga död, deras<br />
försörjning och fasta punkt i tillvaron.<br />
Svetlana hade för första gång<strong>en</strong> sedan hon träffat sin<br />
älskade Janusz, varit tvung<strong>en</strong> att <strong>en</strong>gagera sig i familj<strong>en</strong>s<br />
ekonomi och son<strong>en</strong>s skolgång. Tus<strong>en</strong> frågor, alla<br />
förblev obesvarade.<br />
Hon fick <strong>en</strong> del hjälp av Janusz sekreterare, <strong>en</strong> ung man<br />
som var hans allt i allo på företaget och som hon trodde<br />
sig kunna lita på. I Sovjetunion<strong>en</strong> var man emellertid<br />
inte så dum att man ställde onödiga frågor, så hon ville<br />
främst veta om det fanns något dokum<strong>en</strong>t som avgjorde<br />
om de kunde bo kvar i bostad<strong>en</strong> och frågor om Sergejs<br />
Fortsatta skolgång.<br />
Hon hade fått veta att hon skulle få <strong>en</strong> p<strong>en</strong>sion som<br />
gjorde det möjligt att bo kvar om hon var sparsam.<br />
Sergej´s skolgång var tryggad. Han kunde lugnt fortsätta<br />
på d<strong>en</strong> tekniska institution<strong>en</strong> på Tallinns universitet,<br />
där han hade gått två och <strong>en</strong> halv termin.<br />
Svetlana hade just lagt sig, hon gick till sängs tidigt sedan<br />
hon blivit änka. Hon var <strong>en</strong>sam hemma, Sergej var<br />
ute med någon kamrat, då hon hörde <strong>en</strong> diskret knackning<br />
på dörr<strong>en</strong>.<br />
Hon kastade på sig <strong>en</strong> slit<strong>en</strong> morgonrock och gläntade<br />
försiktigt på dörr<strong>en</strong>. Där stod Ivan, mak<strong>en</strong>s chaufför<br />
och gjorde teck<strong>en</strong> att han ville komma in, samtidigt som<br />
han gav h<strong>en</strong>ne ett teck<strong>en</strong> att vara tyst.<br />
Hon öppnade dörr<strong>en</strong> och släppte in honom i köket. Han<br />
satte sig vid köksbordet. Han tog upp ett tjockt kuvert<br />
som han överlämnade. Han tog upp <strong>en</strong> p<strong>en</strong>na ur fickan<br />
och skrev under tystnad ett meddelande på <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> papperslapp:<br />
Kuvertet låg i kamrat Janusz´s ficka när jag körde honom<br />
till sjukhuset. Han hade nyss hämtat det i ett gam-
malt hus i Tallinns c<strong>en</strong>trum, så jag tog hand det för säkerhets<br />
skull. Öppna kuvertet efter det att jag har gått.<br />
Finns det instruktioner i brevet, så följ dem noga. Jag<br />
tror han hade planerat något drastiskt för hela familj<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> jag vet inget. Jag misstänker att KGB spanade på<br />
oss. De finns alltid utanför huset här tills ljuset släcks i<br />
er läg<strong>en</strong>het. Jag har själv spanat försiktigt, jag kan också<br />
vara misstänkt.<br />
Tala inte med någon, det är viktigt. Varna också Sergej,<br />
m<strong>en</strong> invig honom inte i några planer. Läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> är<br />
säkert avlyssnad.<br />
Han såg till att hon läste det lilla meddelande noggrant,<br />
tog tillbaka det och gick in på toalett<strong>en</strong>, tände <strong>en</strong> tändsticka<br />
och lät papperet brinna färdigt innan han spolade<br />
ner askan i toalett<strong>en</strong>.<br />
Han gick sedan utan att säga ett ord, m<strong>en</strong> han gav<br />
Svetlana <strong>en</strong> hård kram, som sade mer än tus<strong>en</strong> ord.<br />
När han gått, satt hon länge gråtande med kuvertet i<br />
hand<strong>en</strong> och tänkte på sin älskade man. Hela deras liv<br />
passerade revy som i <strong>en</strong> dröm. När de som unga hade<br />
träffats på <strong>en</strong> kolchos och gift sig hos d<strong>en</strong> kommunistiske<br />
arbetarekommun<strong>en</strong>s ordförande. Sergejs födelse.<br />
Beskedet att Januzs hade fått jobbet som chef för ett<br />
stort företag i Estland. Flytt<strong>en</strong> till ett främmande land<br />
där ing<strong>en</strong> tyckte om dem. Ett outtalat hat som bara fanns<br />
där. Ett kuvat folk, esterna, som aldrig slutade att hoppas<br />
på ett självständigt Estland. Nu var det inte långt<br />
borta. Vad skulle då hända med h<strong>en</strong>ne och Sergej? Hon<br />
kom tillbaks till nuet med ett ryck. Med darrande händer<br />
öppnade hon kuvertet. Där låg <strong>en</strong> sedelbunt med<br />
främmande sedlar som hon aldrig hade sett. Tre flygbiljetter<br />
och tre pass.<br />
Hon öppnade först pass<strong>en</strong>: h<strong>en</strong>nes familj hade fått helt<br />
nya namn. Igor och Michail Baturev.<br />
Själv hette hon Alexandra Batureva. Trots att hon var<br />
stel av skräck, kunde hon inte undgå att lägga märke till<br />
att passet gjorde h<strong>en</strong>ne fem år yngre.<br />
Flygbiljetterna var utställda till L<strong>en</strong>ingrad kl. 0800 d<strong>en</strong><br />
14 april 1990 med Aeroflot.<br />
Inget brev eller instruktioner fanns i kuvertet. Det hade<br />
ju inte behövts om h<strong>en</strong>nes älskade hade….<br />
Hon strök bort <strong>en</strong> tår som rann ner för h<strong>en</strong>nes kind och<br />
försökte samla tankarna.<br />
Så tittade hon fascinerad på sedelbunt<strong>en</strong> och började<br />
räkna. Det var US dollars, amerikanska p<strong>en</strong>gar det begrep<br />
hon ju. De största hade valör<strong>en</strong> 100 dollar. En del<br />
hade lägre valör,<br />
En, fem och tio Dollar läste hon. Hon räknade två gånger.
100 tus<strong>en</strong> dollar. Hon hade ing<strong>en</strong> aning hur många rubel<br />
detta skulle motsvara m<strong>en</strong> hon förstod instinktivt att det<br />
måste vara mycket p<strong>en</strong>gar.<br />
Hon gömde dem snabbt i <strong>en</strong> burk i skafferiet och kröp<br />
ner i säng<strong>en</strong>. När Sergej kom hem låtsades hon sova.<br />
Han väckte h<strong>en</strong>ne inte utan gick tyst in i sitt rum och<br />
släckte snart ljuset.<br />
Nästa morgon efter det att Sergej ätit frukost tecknade<br />
hon att hon skulle följa med honom ut ur huset när han<br />
skulle till Universitetet. Mellan huset och busshållplats<strong>en</strong><br />
fanns <strong>en</strong> sträcka där man kunde samtala. Hon hängde i<br />
arm<strong>en</strong> på sin stilige son och kramade d<strong>en</strong> hårt.<br />
Viskande berättade hon om chaufför<strong>en</strong>s besök och att<br />
KGB varit ute efter hans far.<br />
Att de fått flygbiljetter till L<strong>en</strong>ingrad nästa morgon från<br />
någon som hans far upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> hade förtro<strong>en</strong>de för.<br />
Att de måste åka. Inte ett ljud om p<strong>en</strong>garna, det fick hon<br />
berätta s<strong>en</strong>are.<br />
Sergej lovade att försöka förmå sin bäste vän att skjutsa<br />
dem till flygplats<strong>en</strong> nästa morgon. Hon skulle packa två<br />
väskor med allt som de måsta ha med. Hon kysste honom<br />
ömt på kind<strong>en</strong>. När han steg på d<strong>en</strong> slitna buss<strong>en</strong><br />
hade han tårar i ögon<strong>en</strong>.<br />
Svetlana, eller rättare sagt Alexandra, som hon nu måste<br />
vänja sig vid fick bråttom. Hon gick minutiöst ig<strong>en</strong>om<br />
var<strong>en</strong>da kvadratdecimeter av läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> för att se om<br />
det fanns något av värde som h<strong>en</strong>nes man kunde ha<br />
gömt, något som kunde vara värt 100 tus<strong>en</strong> dollars. Hon<br />
hittade ing<strong>en</strong>ting, som kunde vara värt några p<strong>en</strong>gar.<br />
I Januzs´s nattduksbord hittade hon ett litet brev till<br />
h<strong>en</strong>ne.<br />
Inuti brevet, som inte var förseglat stod med Januzs´s<br />
prydliga handstil:<br />
Gratulerar på födelsedag<strong>en</strong>, min älskade. Ännu ett år<br />
har vi fått njuta av glädj<strong>en</strong> att vara tillsammans. Jag ser<br />
fram emot nästa år med spänning och tillförsikt. Ett<br />
teck<strong>en</strong> från Jesus säger mig också att vi skall leva lyckliga<br />
och välmå<strong>en</strong>de under rest<strong>en</strong> av våra liv.<br />
Undertecknat<br />
Din Januzs”<br />
Hon sjönk ihop på golvet. Storgråtande.<br />
Det var ett brev som han tänkt ge h<strong>en</strong>ne på h<strong>en</strong>nes födelsedag<br />
om <strong>en</strong> månad. Ett kärleksbrev! När hade hon<br />
fått ett sådant s<strong>en</strong>ast?<br />
I hemlighet tillhörde hon d<strong>en</strong> ryska ortodoxa kyrkan<br />
med sina Ikoner med Jesus i gyll<strong>en</strong>e bilder som <strong>en</strong>da<br />
bevis. Detta var ing<strong>en</strong>ting man sprang runt och berättade<br />
i det gamla Sovjet. Deras Ikon var väl gömd i lä-
g<strong>en</strong>het<strong>en</strong> och det var också det <strong>en</strong>da värdeföremål hon<br />
tog med sig till väst. Hon hade varsamt packat in d<strong>en</strong><br />
mellan mjuka yllekläder i <strong>en</strong> av de två små koffertar<br />
som nu innehöll allt de kunde ta med sig nästa morgon.<br />
Hon kysste brevet ömt och lade ner det i väskan tillsammans<br />
med ikon<strong>en</strong>.<br />
Sergej kom hem ovanligt tidigt på eftermiddag<strong>en</strong> och<br />
var både nervös och nyfik<strong>en</strong>.<br />
Pappans chaufför hade visat för Svetlana att KGB spanade<br />
på dem i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> från <strong>en</strong> bil på gatan utanför<br />
deras ingång. De lämnade därför bostad<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om källar<strong>en</strong><br />
och tog sig ut g<strong>en</strong>om d<strong>en</strong> oändligt långa<br />
källargång<strong>en</strong> bort till husets gavel, där det fanns <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
dörr, som doldes av några vildvuxna björkbuskar. Därifrån<br />
korsade de <strong>en</strong> tvärgata utom synhåll för ev<strong>en</strong>tuella<br />
spanare och prom<strong>en</strong>erade ytterligare ett kvarter. Mamman<br />
hade <strong>en</strong> bärkasse i hand<strong>en</strong> som om hon tänkte<br />
ställa sig i d<strong>en</strong> långa kön till livsmedelsaffär<strong>en</strong>.<br />
Sergej hade fått låna sin kamrats Vaz, som han hade<br />
parkerat på <strong>en</strong> sidogata i närhet<strong>en</strong> och föreslog <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
runda i bil<strong>en</strong> för att de skulle få vara ifred för ev<strong>en</strong>tuella<br />
avlyssningsanordningar.<br />
De satte sig i d<strong>en</strong> lilla bil<strong>en</strong>, <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> ”Oka” med 29 hästars<br />
motor. D<strong>en</strong> gick inte fort, m<strong>en</strong> de hade inte bråttom,<br />
tvärtom Sergej körde sakta för att de skulle kunna samtala<br />
ostört utan att han körde fel i c<strong>en</strong>trala Tallinn med<br />
sina smala kullerst<strong>en</strong>sbelagda gator.<br />
Svetlana berättade upprört om chaufför<strong>en</strong>s besök och<br />
om kuvertet med pass, visum och flygbiljetter. De måste<br />
vara på flygplats<strong>en</strong> tidigt nästa morgon. Hon hade förgäves<br />
sökt ig<strong>en</strong>om läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> efter ev<strong>en</strong>tuella hemligheter<br />
som Januzs kunde ha gömt. Hon hade också packat<br />
ner allt som de skulle ha med sig på resan, utom toalettsaker<br />
och kläderna de skulle resa i. Allt rymdes i två<br />
små resväskor.<br />
– Tror du att vi verklig<strong>en</strong> kan ta oss ut ur Estland på<br />
falska pass? frågade hon oroligt.<br />
Sergej tittade oroligt i backspegeln och svarade inte på<br />
h<strong>en</strong>nes fråga.<br />
– Jag tror att någon följer efter oss, sa Sergej och höll ett<br />
öga konstant i backspegeln. Jag gör <strong>en</strong> hastig sväng<br />
snart, bara så du vet. Håll fast!<br />
Han svängde i sista stund in på <strong>en</strong> litet tvärgata och fortsatte<br />
sedan, fortfarande med koll i backspegeln, snabbt<br />
till höger in på nästa tvärgata och upprepade samma<br />
manöver ytterligare <strong>en</strong> gång, tills de kom att köra i motsatt<br />
riktning, det vill säga hemåt ig<strong>en</strong>.<br />
Sergej konstaterade direkt att det varit falskt alarm, ing<strong>en</strong><br />
brydde sig om dem.
– Det är nerverna, sa han, jag ser spök<strong>en</strong> mitt på ljusa<br />
dag<strong>en</strong>. Du frågade om jag trodde på att vi kunde komma<br />
ut ur Estland. Jag litar på pappa. Han litade upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong><br />
på någon, äv<strong>en</strong> om det skulle vara så att hans död<br />
inte var naturlig. Vi måste härifrån, så mycket vet jag.<br />
Hellre får de ta oss än att vi inte försöker, jag har fått nog<br />
av KGB och Sovjet. Utan pappa har vi ing<strong>en</strong> som tar<br />
hand om oss mamma. Vi har varandra. Jag tycket att vi<br />
skall göra ett försök. Mamman grät tyst och han fortsatte<br />
att köra g<strong>en</strong>om stan <strong>en</strong> sista gång. För säkerhets<br />
skull parkerade han ett par kvarter hemifrån så att de<br />
fick gå sista bit<strong>en</strong> hem.<br />
De tog samma väg g<strong>en</strong>om källar<strong>en</strong> som de gått när de<br />
lämnade hemmet. För <strong>en</strong> gångs skull var Svetlana tacksam<br />
för att ing<strong>en</strong> röjde bland d<strong>en</strong> skog av björksly som<br />
såtts med vilda frön, burna av vindar från björkskog<strong>en</strong><br />
som omgav Tallinn. Björkarna stack upp lite här och<br />
där i olika storlekar och former mellan de grå<br />
betongkolosserna. Någon planerad grön utsmyckning<br />
var det inte tal om och inte var det snyggt. M<strong>en</strong> i dag var<br />
de bra att ha.<br />
Svetlana hade lämnat ljuset tänt i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong>, så att det<br />
skulle se ut som om de varit hemma hela tid<strong>en</strong>.<br />
Sergej kikade försiktigt g<strong>en</strong>om fönstret så snart hans<br />
mor hade släckt lamporna för natt<strong>en</strong>. En svart lit<strong>en</strong> Vaz,<br />
inte olik d<strong>en</strong> han hade lånat av sin kamrat, rattade ut tio<br />
minuter s<strong>en</strong>are från <strong>en</strong> plats tvärs över gatan och körde<br />
långsamt iväg.<br />
De sov båda oroligt för att inte missa att komma iväg<br />
tidigt nästa morgon och hade inte sovit många timmar<br />
när de båda ryckte till av ett ovant ljud. En betongkoloss<br />
med tvåtus<strong>en</strong> läg<strong>en</strong>heter där alla sov, det var lite kusligt.<br />
Någon försökte öppna ytterdörr<strong>en</strong>! Sergej gick in till<br />
sin mamma och tecknade att hon skulle vara tyst. Han<br />
tog <strong>en</strong> stor keramikvas i hand<strong>en</strong> och gömde sig bakom<br />
köksdörr<strong>en</strong> och försökte se i mörkret. Dörrhandtaget<br />
vreds neråt och dörr<strong>en</strong> öppnades. En späd kvinna smög<br />
in i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong>. Sergej sänkte vas<strong>en</strong> som han tänkt slå<br />
h<strong>en</strong>ne i huvudet med och tittade på h<strong>en</strong>ne med uppspärrade<br />
ögon. Hon tog honom i arm<strong>en</strong> och gick mot<br />
d<strong>en</strong> öppna toalettdörr<strong>en</strong>. De gick båda in och hon stängde<br />
dörr<strong>en</strong> varefter hon tände ljuset. Hon visade <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
lapp med anteckningar. Han läste. Inget flyg, KGB har<br />
stängt av flygplats<strong>en</strong>. Vi måste ta <strong>en</strong> båt. Är ni klara?<br />
Hon gjorde teck<strong>en</strong> med fingrarna som <strong>en</strong> gubbe som<br />
gick. Sergej nickade. Då går vi. Hon vinkade tecknet<br />
följ mig. Mamman fick på sig ytterkläderna och Sergej<br />
tog sin jacka. De tog på sig skorna och tog de båda<br />
väskorna så bar det iväg i d<strong>en</strong> mörka trappan. De an-
vände samma källargång som kväll<strong>en</strong> innan. Ing<strong>en</strong><br />
människa syntes till och i d<strong>en</strong> kalla februarinatt<strong>en</strong>, var<br />
det mörkt som i <strong>en</strong> säck. De smög med sina väskor bort<br />
till <strong>en</strong> skåpbil, som var parkerad i närhet<strong>en</strong> av d<strong>en</strong> bil<br />
som Sergej lånat kväll<strong>en</strong> innan. Han hade lovat sin kamrat<br />
att lägga nycklarna på vänster framhjul när de hade<br />
parkerat bil<strong>en</strong> på korttidsparkering<strong>en</strong> utanför flygplats<strong>en</strong>.<br />
Han hoppades att kamrat<strong>en</strong> skulle räkna ut var bil<strong>en</strong><br />
fanns, Sergej kunde ju inte kontakta honom.<br />
Han satt tätt intill sin mamma i bil<strong>en</strong>s baksäte och letade<br />
efter verkliga eller inbillade faror längs väg<strong>en</strong>.<br />
Ni är Michail och Alexandra, sade kvinnan som hade<br />
hämtat dem i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong> när hon för första gång<strong>en</strong> tog<br />
till orda. Det blir inget flyg i dag, det är för riskabelt.<br />
KGB har kontroll på alla som kommer till flygplats<strong>en</strong>.<br />
Säkert kommer de inte att släppa iväg någon i onödan.<br />
Två män satt i framsätet bredvid kvinnan, som körde<br />
bil<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> <strong>en</strong>e tog till orda på Estniska:<br />
– Efter Januzs tragiska bortgång, fick vi ändra plan<strong>en</strong>,<br />
som byggde på att ing<strong>en</strong> skulle misstänka att han tänkte<br />
lämna Tallinn. KGB har spanat på er, m<strong>en</strong> det vet vi att<br />
ni förstått och ni har heller inte blivit förföljda i dag. Vi<br />
har kontrollerat er de s<strong>en</strong>aste fyra dygn<strong>en</strong>.<br />
Vi kommer att ta er direkt till hamn<strong>en</strong> i Viimsi Vald där<br />
ett fartyg som lastat timmer ligger klart för avgång till<br />
Sverige. Ni kommer att smugglas ombord som<br />
besättningsmän. Vi kommer att förse er med passande<br />
kläder och sedan är det bara att gå ombord.<br />
– Du skall vara kock, Babusjka sa han med ett glatt flin<br />
till Svetlana och du är matros, sa han till Sergej.<br />
En timme, som kändes lång som ett dygn, hade gått<br />
sedan de körde hemifrån, tills de var ute ur Tallinns<br />
hamn. Först nu vågade de andas ut och Svetlana och<br />
Sergej satt omslingrade i <strong>en</strong> hytt under däck. En besättningsman<br />
kom med väskorna.<br />
– Ni kanske vill vila er lite, ni har väl inte sovit så bra i<br />
natt eller hur? Sa mann<strong>en</strong> och stängde dörr<strong>en</strong>.<br />
De sov i åtskilliga timmar i det sköna dunket från <strong>mask</strong>inrummet<br />
och de mjuka dyningarna på Östersjön, som<br />
var ovanligt lugn d<strong>en</strong>na dag. När de vaknade var det<br />
åter mörkt, och de gled in i d<strong>en</strong> Sv<strong>en</strong>ska skärgård<strong>en</strong><br />
som var ovanligt upplyst som kontrast till d<strong>en</strong> Estniska,<br />
där det alltid var mörkt i de fönster man ev<strong>en</strong>tuellt kunde<br />
se från havet.
Kapitel 12<br />
Cáceres, Spani<strong>en</strong><br />
D<strong>en</strong> 21 augusti 1988<br />
Salvatore Feudo vaknade tidigt trots att han tröstat sin<br />
älskade halva natt<strong>en</strong>, g<strong>en</strong>om att hålla h<strong>en</strong>ne tätt intill sig<br />
och hela tid<strong>en</strong> smeka h<strong>en</strong>ne ömt. Han kände <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm<br />
kärlek till d<strong>en</strong> späda lilla varels<strong>en</strong> som äntlig<strong>en</strong> fallit i<br />
sömn. Hon andades lugnt, nästan ljudlöst, m<strong>en</strong> han<br />
kunde höra att hon ibland flämtade till, som ett barn<br />
som gråtit länge. Han förstod att hon var olycklig.<br />
Det hade varit <strong>en</strong> stor risk att ta in på ett motell så nära<br />
gräns<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> eftersom ing<strong>en</strong> rimlig<strong>en</strong> kunde känna till<br />
deras nya id<strong>en</strong>titeter, var det <strong>en</strong> kalkylerad risk.<br />
De två män som överfallit dem var med stor sannolikhet<br />
utskickade av Don Arez, han kände inte ig<strong>en</strong> typ<strong>en</strong>,<br />
så det var knappast KGB. Detta skulle i sin tur betyda att<br />
det knappast blev tal om fler fritagningsförsök av don<br />
Arez dotter, han måste fatta att riskerna var för stora.<br />
Frågan är om han, eftersom han visste att han ljög skulle<br />
riskera att avslöja att han skickat beväpnade typer för att<br />
hämta sin dotter. Han kunde ju faktiskt riskera att bli<br />
åtalad om sanning<strong>en</strong> kom fram, att hon rymt frivilligt.<br />
Salvatore beställde upp frukost på rummet och väckte<br />
försiktigt sin färdkamrat med <strong>en</strong> kyss på h<strong>en</strong>nes panna.<br />
Du måste bli starkare, sa han. Försök att äta lite, vi måste<br />
vidare.<br />
Hon satte sig upp i säng<strong>en</strong> och såg kärleksfullt på honom.<br />
– Tack för att du var så trösterik mot mig i går kväll, jag<br />
var så leds<strong>en</strong>. Det känns redan bättre, bara vi får vara<br />
tillsammans.<br />
Hon gick in i badrummet och återvände efter ett par<br />
minuter nyduschad nak<strong>en</strong> och våt.<br />
– Älska med mig först, du måste, sa hon och kastade sig<br />
över Salvatore.<br />
Han tänkte på kväll<strong>en</strong>s katastrof och tänkte protestera,<br />
m<strong>en</strong> hon förekom honom<br />
– Du måste, hörde du inte, du måste! Det är inget fel på<br />
mig:<br />
Han blev överrumplad, m<strong>en</strong> kände hur han blev styv<br />
och trängde försiktigt in i h<strong>en</strong>ne. Hon var mycket upphetsad,<br />
mycket! Det var knappt han hängde med i svängarna,<br />
hon satte sig upp och lutade sig bakåt så att han<br />
trängde allt längre in i h<strong>en</strong>nes våta, varma sköte. De<br />
kom samtidigt och sjönk tillbaks i säng<strong>en</strong>, där de låg<br />
stilla omslingrade och överöste varandra med kyssar.
De somnade om båda två i d<strong>en</strong> skönaste av sömn,<br />
kärlekssömn<strong>en</strong>, som man bara upplever efter att ha varit<br />
med om <strong>en</strong> verklig kärleksstund.<br />
Det knackade plötsligt på dörr<strong>en</strong> och Salvatore var nära<br />
hjärtinfarkt, när han rusade upp och ställde sig så att<br />
han skulle vara dold av dörr<strong>en</strong> om någon tog sig in.<br />
– Städning, sa <strong>en</strong> röst på spanska.<br />
– Vi har inte <strong>en</strong>s ätit fru… Han tittade på klockan. Herre<br />
gud, klockan är över ett!<br />
– Förlåt, ge oss fem minuter så checkar vi ut.<br />
De hade sovit fyra timmar efter sin kärleksstund.<br />
I stället för frukost blev det lunch på ett gammalt värdshus<br />
efter väg<strong>en</strong>. De fnittrade som tonåringar.<br />
– Vi hade bråttom sa du? Hon kiknade av skratt.<br />
– Lyssna inte på mig sa han, vi har ju all tid i värld<strong>en</strong> du<br />
och jag. För evigt!<br />
De fortsatte sin planerade resa mot Madrid, efter att ha<br />
köpt <strong>en</strong> ny begagnad bil av <strong>en</strong> bilskojare utanför Cáceres,<br />
<strong>en</strong> Seat av äldre modell. Salvatore var angeläg<strong>en</strong> att ha<br />
spanska nummerplåtar, det var ju onödigt att bli upptäckt<br />
för att man som efterlyst körde omkring i <strong>en</strong><br />
Portugalregistrerad bil.<br />
Salvatore hade planerat att åka tvärs g<strong>en</strong>om Spani<strong>en</strong> på<br />
<strong>en</strong> dag, <strong>en</strong> sträcka på ungefär etthundra mil, m<strong>en</strong><br />
kärleksslummern på fyra timmar hade rubbat hans plan.<br />
De nådde fram till Barcelona och stannade strax utanför<br />
över natt<strong>en</strong> på ett nytt motell längs väg<strong>en</strong>, för att hinna<br />
fram till sitt slutmål Nice nästa dag. I <strong>en</strong> stad som Nice<br />
försvinner man lätt bland alla andra turister, så här kunde<br />
de känna sig någorlunda trygga.<br />
Salvatore hade förberett ankomst<strong>en</strong> och beställt <strong>en</strong> tvårumssvit<br />
på hotell Negresco, ett gammalt ytterst elegant<br />
hotell, som skulle falla hans hustru, Raquel Feudo i<br />
smak<strong>en</strong>. Hustru var hon ju <strong>en</strong>ligt vigselattest och pass i<br />
alla fall.<br />
Hotellet var <strong>en</strong>ligt Salvatores åsikt det bästa på Rivieran,<br />
beläget på d<strong>en</strong> berömda strandprom<strong>en</strong>ad<strong>en</strong>, prom<strong>en</strong>ade<br />
des Anglais, byggt redan 1912 av H<strong>en</strong>ri Negresco<br />
som kom som femtonåring till Monaco m<strong>en</strong> blev <strong>en</strong><br />
känd man som chef över Casino Municipal i Nice. Han<br />
lät bygga hotellet för att hans promin<strong>en</strong>ta gäster skulle<br />
trivas och känna sig som hemma.<br />
D<strong>en</strong> nuvarande ägarinnan Jeanne Augier hade fortsatt<br />
att driva hotellet i hans anda, som <strong>en</strong> kombination av<br />
museum och hotell, vilket gjorde att inredning<strong>en</strong> var<br />
magnifik.<br />
Svit<strong>en</strong> var möblerad med antika möbler, med undantag
av säng<strong>en</strong> vars stomme byggts om för att passa <strong>en</strong> modern<br />
bekväm madrass.<br />
Raquel stannade i dörr<strong>en</strong>.<br />
– Här skall vi inte bo sade hon,<br />
Jag har inte lämnat min fars hus för att flytta in i ett<br />
likadant palats, förstår du inte att det är dig jag vill leva<br />
med, ing<strong>en</strong>ting får påminna om mitt tidigare liv, som<br />
jag hatar.<br />
– Förlåt, sa Salvatore, jag ville bara att du skulle känna<br />
dig hemma. Vi hittar något annat ställe att bo på, vi skall<br />
försöka hitta ett hus så fort som möjligt. Jag skall nog<br />
hitta ett annat ställe.<br />
Han lyckades få tag på ett dubbelrum med samma utsikt<br />
över Baie des Anges, som Negresco hade.<br />
När de skulle lämna hotellet, Salvatore hade redan betalt<br />
för <strong>en</strong> vecka i förskott, eftersom han saknade kreditkort,<br />
satt Raquel i d<strong>en</strong> stora lobbyn och bläddrade i<br />
<strong>en</strong> Portugisisk tidning. Hon konstaterade att deras story<br />
nu var ointressant, hon kunde inte hitta <strong>en</strong> <strong>en</strong>da notis<br />
om deras rymning.<br />
Plötsligt hör hon <strong>en</strong> röst som hon kände ig<strong>en</strong>, <strong>en</strong> av<br />
h<strong>en</strong>nes mors äldre väninnor, Madame Eliza da Silva som<br />
utropade:<br />
– Hel<strong>en</strong>a, m<strong>en</strong> lilla Hel<strong>en</strong>a, där är du ju. Jag trodde du<br />
hade blivit…!<br />
– Kidnappad m<strong>en</strong>ar ni? man duar inte Madame da Silva.<br />
Nej det var pappas lilla påhitt. Jag är nygift och bor<br />
numera i Sydafrika. Har bara varit här ett par dagar som<br />
inledning på vår bröllopsresa, vi flyger om <strong>en</strong> timme till<br />
Kapstad<strong>en</strong>.<br />
Hälsa mamma och pappa och berätta att jag fortfarande<br />
är mycket lycklig!<br />
Kärring<strong>en</strong> vände på klack<strong>en</strong> och gick förnärmad därifrån.<br />
Som om don Arez skulle ljuga. Vilk<strong>en</strong> oförskämd<br />
unge!<br />
Salvatore, som hört hela konversation<strong>en</strong> väntade till<br />
dam<strong>en</strong> hade gått innan han gick fram till Raquel.<br />
– Det var <strong>en</strong> fantastisk föreställning! Var fick du allt det<br />
ifrån?<br />
– Jag har funderat på vad jag skulle säga om någon<br />
kände ig<strong>en</strong> mig, trots allt är jag lite av <strong>en</strong> kändis i Lissabon<br />
i varje fall.<br />
– Jag har hittat ett annat hotell, som jag hoppas skall<br />
passa min lilla hustru. Kom, så åker vi, taxin väntar<br />
utanför.<br />
De åkte till Hotel les Meridi<strong>en</strong>, som låg på Prom<strong>en</strong>ade<br />
des Anglais nr 1, alldeles i början på d<strong>en</strong> berömda prom<strong>en</strong>ad<strong>en</strong>.
Fyrstjärnigt, m<strong>en</strong> lite mindre pråligt än Negresco och<br />
bara ett dubbelrum, ing<strong>en</strong> svit.<br />
Det passade bättre. Balkong<strong>en</strong> hade <strong>en</strong> magnifik utsikt<br />
över det blå Medelhavet och möblering<strong>en</strong> var smakfullt<br />
elegant.<br />
– Jag måste ta ett bad, sa Raquel, är det ok?<br />
– Fint, jag måste hämta bil<strong>en</strong> och besöka bank<strong>en</strong> under<br />
tid<strong>en</strong>.<br />
Salvatore återvände med raska steg till Hotel Negresco<br />
och ringde från lobbyn till Madame da Silva, m<strong>en</strong> hon<br />
var inte på rummet.<br />
Han såg sig omkring, hon syntes inte till någonstans.<br />
Han tittade på klockan, hon var två på eftermiddag<strong>en</strong>.<br />
Kanske kärring<strong>en</strong> äter lunch tänkte han och gick diskret<br />
runt till de olika restaurangerna.<br />
Han hittade h<strong>en</strong>ne i restaurang le Chanteler, där hon<br />
säkert åt dag<strong>en</strong>s special för 400 Franc, det var det billigaste<br />
man kom undan med, plus dricka förstås. Till sin<br />
förvåning var hon <strong>en</strong>sam, vilket passade hans plan. Han<br />
satte sig i bar<strong>en</strong> och tog <strong>en</strong> kall pression, bläddrade i <strong>en</strong><br />
Nice Matin och höll ett öga på kärring<strong>en</strong>.<br />
Som väntat var hon inte stor i mat<strong>en</strong>, utan torkade sig<br />
ganska snart om sin snipiga mun och stapplade mot<br />
hiss<strong>en</strong>. Salvatore följde diskret efter och gick in i hiss<strong>en</strong><br />
tillsammans med d<strong>en</strong> gamla dam<strong>en</strong>. Inga andra åkte med<br />
och Salvatore log insmickrande mot dam<strong>en</strong>.<br />
– Vi skall visst av på samma våning, sa han och bjöd<br />
h<strong>en</strong>ne att gå först som <strong>en</strong> sann g<strong>en</strong>tleman.<br />
Han lät h<strong>en</strong>ne stappla mot sitt rum och stod kvar <strong>en</strong><br />
stund vid hiss<strong>en</strong> för att hon inte skulle känna sig förföljd.<br />
I samma ögonblick som hon öppnade dörr<strong>en</strong> smög han<br />
upp bakom h<strong>en</strong>ne och knuffade bryskt in h<strong>en</strong>ne i rummet.<br />
Han sparkade ig<strong>en</strong> dörr<strong>en</strong> med fot<strong>en</strong> och knäckte nack<strong>en</strong><br />
på h<strong>en</strong>ne med <strong>en</strong> <strong>en</strong>kel knyck, som han lärt sig på<br />
Dinamo i Moskva. Takterna sitter i tänkte han, fast jag<br />
inte använt teknik<strong>en</strong> på länge.<br />
Han lade h<strong>en</strong>ne på rygg i d<strong>en</strong> stora säng<strong>en</strong>. Det såg ut<br />
som om hon sov. Diskret kontrollerade han h<strong>en</strong>nes<br />
handväska och såg att hon inte hade några papperslappar<br />
eller dylikt som kunde avslöja att hon träffat<br />
Hel<strong>en</strong>a, eller Raquel, som hon nu hette.<br />
Hon hade åtskilliga tus<strong>en</strong>francsedlar i väskan, som hon<br />
inte längre behövde, så han tog dem och kontrollerade<br />
h<strong>en</strong>nes kreditkort. American Express, Visa, Mastercard,<br />
hon hade alla. I <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> svart antecknings<strong>bok</strong> i väskan<br />
hittade han koderna till kort<strong>en</strong>, AX, Vi, MaC, vilk<strong>en</strong>
uppfinningsrikedom.<br />
Han tog <strong>bok</strong><strong>en</strong> och kreditkort<strong>en</strong> och lämnade rummet<br />
efter att han sett till att inte lämna några fingeravtryck.<br />
Ing<strong>en</strong> fanns i korridor<strong>en</strong> när han gick till hiss<strong>en</strong>.<br />
Han tog ut bil<strong>en</strong> ur garaget och körde in till c<strong>en</strong>trum, där<br />
han parkerade bil<strong>en</strong>. Utanför <strong>en</strong> av de största bankerna<br />
länsade han h<strong>en</strong>nes konto på max tillåtet belopp, varefter<br />
han slängde kort<strong>en</strong> i <strong>en</strong> avloppsbrunn.<br />
Salvatore gick därefter in på bank<strong>en</strong> och träffade <strong>en</strong> av<br />
vicedirektörerna, som han avtalat tid med och förklarade<br />
att han just g<strong>en</strong>omfört <strong>en</strong> affär med <strong>en</strong> kund i Lissabon<br />
och att hans idiot till kund skickat Escudos i ett<br />
kuvert i stället som avtalat fört över p<strong>en</strong>garna via bank.<br />
Direktör<strong>en</strong> rörde inte <strong>en</strong> min, trots att <strong>en</strong> kund som han<br />
aldrig träffatt lade upp Escudos till ett värde av fyra<br />
miljoner franc på bordet. M<strong>en</strong> han funderade på att han<br />
nog måste anmäla transaktion<strong>en</strong> till sin chef med tanke<br />
på ansvaret att anmäla ev<strong>en</strong>tuella försök till p<strong>en</strong>ningtvätt.<br />
Han sköt dock tankarna åt sidan när han förstod att<br />
kund<strong>en</strong> önskade upprätta ett konto i bank<strong>en</strong> och sätta in<br />
alla p<strong>en</strong>garna på kontot, vilket underlättade<br />
bankdirektör<strong>en</strong>s problem att ta emot ett så stort belopp<br />
i utländsk valuta. En p<strong>en</strong>ningtvättare skulle inte bete sig<br />
på ett så klantigt sätt.<br />
Salvatore beställde samtidigt betalkort för sig och ett för<br />
sin hustru.<br />
Innan de skakade hand för avsked, fiskade Salvatore<br />
upp ytterligare <strong>en</strong> sedelbunt med Escudos och bad om<br />
att få växla till sig ytterligare femtiotus<strong>en</strong> franc som<br />
”handkassa”.<br />
Nästa besök var fastighetsmäklar<strong>en</strong>. Han hade letat i<br />
”Pages Jaunes” i telefonkatalog<strong>en</strong> och hittat några intressanta<br />
mäklare som specialiserat sig på Rivieran.<br />
Han ringde de tre första på listan från <strong>en</strong> nyinköpt mobiltelefon<br />
med betalkort m<strong>en</strong> fick inte napp förrän d<strong>en</strong><br />
fjärde i ordning<strong>en</strong>, <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk mäklare som av någon<br />
anledning slagit sig ner på Rivieran. Han hade ett par<br />
heta objekt, varav det <strong>en</strong>a stod tomt efter <strong>en</strong> landsman<br />
som tvingats i konkurs och lämnade <strong>en</strong> magnifik villa<br />
efter sig ovanför d<strong>en</strong> lilla stad<strong>en</strong> Sainte Maxime.<br />
Det fanns ytterligare <strong>en</strong> fördel med d<strong>en</strong> villan, sade<br />
mäklar<strong>en</strong>, bank<strong>en</strong>, <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk bank med kontor i Nice,<br />
hade finansierat villan och måste se till att villan blev<br />
såld så fort som möjligt, utan att de förlorade några<br />
p<strong>en</strong>gar. Därför kanske priset var lägre än det normalt<br />
skulle ha varit.<br />
De bestämde att mäklar<strong>en</strong> Steve Johansson skulle hämta<br />
Salvatore och köra direkt till villan för visning.
Villan var verklig<strong>en</strong> magnifik, i neoprov<strong>en</strong>salsk stil med<br />
gulmålade putsade fasader.<br />
De gick <strong>en</strong> snabb tur runt villan och Salvatore bestämde<br />
sig direkt, utan att visa det med <strong>en</strong> min.<br />
– Priset, vad har säljar<strong>en</strong> tänkt för pris?<br />
– Fastighet<strong>en</strong> är belånad till två miljoner franc, plus min<br />
provision på 5 %, det blir ungefär tvåmiljoner etthundrafemtus<strong>en</strong><br />
franc, så om ni lägger ett bud däromkring och<br />
slår till innan villan kommer ut på marknad<strong>en</strong>, så gör ni<br />
ett verkligt fynd. D<strong>en</strong> är värd det dubbla om jag får säga<br />
min m<strong>en</strong>ing, sa Johansson, vilket ju var hans skyldighet<br />
tänkte Salvatore.<br />
– Jag är intresserad, sa han, m<strong>en</strong> det finns ett problem.<br />
Min hustru måste få se d<strong>en</strong>.<br />
– Ni kan få låna nycklarna, så kan ni visa h<strong>en</strong>ne d<strong>en</strong> i<br />
lugn och ro.<br />
Här är mitt kort, ni kan ringa när ni vill, äv<strong>en</strong> mitt mobilnummer,<br />
jag arbetar 24 timmar per dygn. Villor är färskvara,<br />
förstår ni, så man måste handla snabbt, särskilt<br />
när ett sånt här fynd dyker upp.<br />
Han släppte av Salvatore utanför les Meridi<strong>en</strong> och försvann.<br />
Raquel var förtvivlad över att han dröjt så länge. Hon<br />
hade gråtit.<br />
– Förlåt, sa han och gav h<strong>en</strong>ne <strong>en</strong> lång kyss, samtidigt<br />
som han torkade tårarna på kinderna, jag hade så mycket<br />
att uträtta, det tog längre tid än jag trodde.<br />
Jag har varit på bank<strong>en</strong> och träffat <strong>en</strong> villamäklare, som<br />
hade ett hus till salu som jag bara måste få visa dig. Nu,<br />
direkt! Han viftade med nycklarna.<br />
Hon klädde sig i all hast.<br />
– Jag är klar, sa hon glatt, gud så spännande! Tårarna<br />
var som bortblåsta.<br />
De hämtade bil<strong>en</strong> och körde upp till villan. Väg<strong>en</strong> dit<br />
var <strong>en</strong> slingrande alpväg, som förrest<strong>en</strong> hette le<br />
Serp<strong>en</strong>tine, ett passande namn. Villan låg på <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm<br />
tomt med utsikt över berg<strong>en</strong> med blommor, buskar och<br />
träd i regnbåg<strong>en</strong>s alla färger. Medelhavet skimrade blått<br />
i fjärran. I vinkel mot villan fanns ett poolhus med stora<br />
skjutbara fönster och i utrymmet i vinkeln fanns <strong>en</strong> stor<br />
swimmingpool.<br />
– Här vill jag bo med dig! sa Raquel direkt.<br />
Skall du inte titta inne i huset först?<br />
– Det behövs inte.<br />
– Vilk<strong>en</strong> tur att mäklar<strong>en</strong> inte är med sa Salvatore, då<br />
hade han dubblat priset. Nu går vi in så skall du få se.<br />
Om huset var elegant utifrån, så var det ännu finare<br />
invändigt. Golv i terrakottafärgad keramik eller massiv
ekparkett med intarsiamönster, ett bibliotek med träpaneler<br />
i ädelträ.<br />
– När kan vi flytta in?<br />
Lugn i storm<strong>en</strong>, jag måste förhandla med bank<strong>en</strong> och<br />
mäklar<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> om du vill att vi köper det, så ringer jag<br />
honom direkt.<br />
– Hallå, det är Mr Feudo. Jag har visat huset för min<br />
unga hustru. Hon är inte lika förtjust som jag över huset,<br />
hon vill bygga om det <strong>en</strong> hel del. Så priset kanske<br />
trots allt är lite högt.<br />
Han tystnade och lät mäklar<strong>en</strong> samla sig till sina motargum<strong>en</strong>t.<br />
Det gick <strong>en</strong> minut.<br />
– Jag har <strong>en</strong> idé, sa Steve Johansson. Trodde väl det,<br />
tänkte Salvatore, m<strong>en</strong> förblev tyst, ett gammalt knep i<br />
förhandlingar.<br />
Bank<strong>en</strong> har eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> ing<strong>en</strong> nytta av p<strong>en</strong>garna, de lever<br />
ju på förräntning<strong>en</strong> av sitt kapital. Jag råkar veta att d<strong>en</strong><br />
sv<strong>en</strong>ska bank<strong>en</strong>, som är ganska nyetablerad är mer intresserad<br />
över att hitta någon som är villig att ta över<br />
lån<strong>en</strong> än att få tillbaks p<strong>en</strong>garna. Mycket angelägna om<br />
ni förstår vad jag m<strong>en</strong>ar.<br />
– Vad skulle det innebära?<br />
Att ni i princip skriver på ett papper och flyttar in. Om<br />
ni blir godkänd av bank<strong>en</strong> förstås.<br />
De bestämde tid morgon<strong>en</strong> därpå hos bank<strong>en</strong> i Nice.<br />
– Varför sa du att jag ville bygga om? undrade Raquel.<br />
– Taktik. Bara taktik, svarade han och kysste h<strong>en</strong>ne. Det<br />
här blir bra.<br />
– Kan vi doppa oss i pool<strong>en</strong>? frågade hon<br />
– Javisst, huset är nästan vårt, svarade han.<br />
De slet av sig kläderna och hoppade i. De simmade<br />
omkring och lekte som barn i pool<strong>en</strong>. Deras lekar blev<br />
alltmer vågade och Raquel dök under ytan för att smaka<br />
på sin underbara man. Hon såg att Salvatore redan var<br />
upphetsad, framtung skulle man kunna säga. De klättrade<br />
upp ur pool<strong>en</strong> och hon såg sig om efter <strong>en</strong> lämplig<br />
plats att fortsätta lek<strong>en</strong>, tog tag i hans hand och drog in<br />
honom i poolrummet, där hon knuffade ner honom i <strong>en</strong><br />
kvarglömd vilstol och klättrade vigt upp på hans styva<br />
lem. Det var h<strong>en</strong>nes favoritposition, hon kände hur han<br />
fyllde h<strong>en</strong>ne i varje vrå och berörde h<strong>en</strong>nes känsligaste<br />
delar. De fortsatte att älska våldsamt och somnade<br />
utmattade i varandras armar tills de vaknade efter två<br />
timmar av <strong>en</strong> kall vind som svepte förbi deras nakna<br />
kroppar.<br />
De körde sakta ner för d<strong>en</strong> slingriga väg<strong>en</strong>, hon lyckligare<br />
än någonsin. Salvatores lycka grumlades <strong>en</strong> aning<br />
när tänkte på hur han eliminerat ytterligare <strong>en</strong> risk att de<br />
skulle bli upptäckta och hoppades slippa fler jobb av
det slaget, han hade ing<strong>en</strong> lust att bli seriemördare. Han<br />
rös vid tank<strong>en</strong> på att hans utbildning var så effektiv att<br />
han dödade instinktivt, m<strong>en</strong> det betydde inte att han inte<br />
kände någon som helst ångest över vad han gjort.<br />
Tvärtom, han mådde riktigt dåligt. Det kändes som om<br />
d<strong>en</strong> gamla dam<strong>en</strong>s kalla händer kopplat ett järngrepp<br />
som kramade sönder alla hans tarmar.<br />
– Vi måste ha tag i <strong>en</strong> bättre bil innan vi träffar mäklar<strong>en</strong>,<br />
det måste se ut som om vi har p<strong>en</strong>gar, sa Salvatore<br />
i ett försök att komma på bättre tankar.<br />
Han ringde nummerbyrån och fick telefonnumret till <strong>en</strong><br />
uthyrare av exklusiva bilar. De kom över<strong>en</strong>s om att<br />
uthyrningsfirman skulle leverera <strong>en</strong> Mercedes cabriolet<br />
till hotellet nästa morgon.<br />
De steg in på bank<strong>en</strong>, klockan var tio på förmiddag<strong>en</strong>.<br />
Det var <strong>en</strong> betydligt mindre och <strong>en</strong>klare bank än d<strong>en</strong><br />
han besökt dag<strong>en</strong> förut.<br />
På plats fanns mäklar<strong>en</strong>, Steve Johansson och <strong>en</strong> bankdirektör<br />
Sv<strong>en</strong> Nilsson.<br />
De båda herrarna blev smått paralyserade av Raquels<br />
upp<strong>en</strong>barelse, hon var klädd i <strong>en</strong> åtsittande, halvt g<strong>en</strong>omskinlig<br />
klänning som Salvatore valt kväll<strong>en</strong> före<br />
och skor med sylvassa höga klackar.<br />
De har redan tappat fokus tänkte han, precis som jag<br />
skulle ha gjort, tänkte han.<br />
– Det gäller villan i Sainte Maxime, sa direktör Nilsson.<br />
Jag har förstått att ni är intresserade.<br />
– Vi tycker om huset sa Salvatore, det vill säga jag tycker<br />
om det, min fru vill riva halva huset och bygga om det.<br />
– Det är inte sant, sa Raquel, precis som vi repeterat, allt<br />
jag sa att jag vill flytta köket och riva det fula biblioteket.<br />
Och kanske ändra badrumm<strong>en</strong>. Det behövs ett till,<br />
tycker jag. Annars är det ett jättefint hus. Jag tycker också<br />
om det.<br />
Direktör Nilsson försökte hålla <strong>mask</strong><strong>en</strong> och inte avslöja<br />
vad han tyckte om d<strong>en</strong>na vackra m<strong>en</strong> tydlig<strong>en</strong> bortskämda<br />
varelse.<br />
Salvatore var mycket nöjd med hur diskussion<strong>en</strong> fortgick.<br />
Han tog över:<br />
– Det blir <strong>en</strong> dryg nota att betala för ombyggnad<strong>en</strong>.<br />
Har ni något förslag angå<strong>en</strong>de finansiering<strong>en</strong>?<br />
– Jag har talat med bank<strong>en</strong>, sa Steve Johansson ivrigt.<br />
Under förutsättning att ni kan lämna säkerhet för lånet,<br />
kan ni få ta över det. Han avbröt sig tvärt när han insåg<br />
att han var för ivrig.<br />
– Ja, sa Sv<strong>en</strong> Nilsson, utan att bli irriterad över att mäklar<strong>en</strong><br />
tog kommandot, det finns ett pantbrev inom fyra<br />
miljoner Franc uttaget på huset. Eftersom vi inte har
någon tidigare relation, så tycker vi att det vore rimligt<br />
om bank<strong>en</strong> fick ligga kvar på pantbrevet som säkerhet<br />
för lån<strong>en</strong>, som bara är på två miljoner franc. Vad säger<br />
ni om det?<br />
Salvatore var säker på att de ringt hans bank och kontrollerat<br />
hans bankkonto. Han hade kontaktat bank<strong>en</strong><br />
dag<strong>en</strong> före och givit dem medgivande att lämna ut hans<br />
saldo till d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ska bank<strong>en</strong>.<br />
– Vad innebär det? Om jag skriver på här, så är huset<br />
mitt?<br />
– Ja i princip, mäklararvodet tillkommer förstås.<br />
– Jag trodde att det var säljar<strong>en</strong> som betade arvodet, sa<br />
Salvatore.<br />
– Jo normalt är det ju så, sa Sv<strong>en</strong> Nilsson, m<strong>en</strong> här finns<br />
ing<strong>en</strong> riktig säljare. Han rodnade.<br />
– Vad m<strong>en</strong>ar ni? Ing<strong>en</strong> säljare.<br />
– Ja, d<strong>en</strong> tidigare ägar<strong>en</strong> har gått i konkurs, han saknar<br />
tillgångar, så huset måste eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> säljas exekutivt på<br />
auktion. Då vet man ju aldrig…<br />
– Näm<strong>en</strong> då törs vi inte köpa, sa Salvatore indignerat.<br />
Tänk om konkursförvaltare skulle resa krav på mig i ett<br />
s<strong>en</strong>are skede.<br />
– Nää, alltså de vet inte om det ännu, konkurs<strong>en</strong> är i<br />
Sverige.<br />
– Ok, sa Salvatore, skall jag uppfatta det så att jag kan få<br />
lagfart på fastighet<strong>en</strong> om jag övertar lånet. Jag gör er <strong>en</strong><br />
tjänst och ni gör mig <strong>en</strong> tjänst. D<strong>en</strong> stackars mäklar<strong>en</strong><br />
som sytt ihop detta skall förstås ha sin belöning. Jag<br />
föreslår att vi delar hans provision 50/50.<br />
– Över<strong>en</strong>s, sa Sv<strong>en</strong> Nilsson lättat. Han hade varit livrädd<br />
att hans bankfilial skulle starta sin bana med <strong>en</strong><br />
konkurs som skulle ta åratal att arbeta tillbaka. Femtiotretus<strong>en</strong><br />
franc var <strong>en</strong> skitsumma i sammanhanget, de<br />
hade inte fått någon ränta på lånet på flera månader.<br />
De undertecknade alla handlingar och Salvatore överlämnade<br />
femtiotretus<strong>en</strong> franc i kontanter. Han fick kopior<br />
av alltsammans och resterande nycklar.<br />
– Får jag bjuda på lunch? frågade Steve, för att fira<br />
liksom.<br />
– Gärna, sa Salvatore, mäklar<strong>en</strong> kunde vara <strong>en</strong> värdefull<br />
bekant att ha för <strong>en</strong> nykomling på franska Rivieran.<br />
Han fick väl bjuda på att de båda sv<strong>en</strong>skarna inte kunde<br />
ta ögon<strong>en</strong> från hans älskade Raquel.<br />
Han började mer och mer förstå vilket fantastiskt fynd<br />
hon var, hon var inte bara skön att beskåda, hon var<br />
smart. Smartare än de flesta människor han hade träffat.<br />
H<strong>en</strong>nes känsla för timing var utsökt. H<strong>en</strong>nes skådespel<br />
och upp<strong>en</strong>barelse i kombination hade verklig<strong>en</strong><br />
underlättat förhandlingarna.
Kapitel 13<br />
Afumati, Rumäni<strong>en</strong><br />
D<strong>en</strong> 20 december 1988<br />
Leonid lämnade sitt kontor på Birger Jarlsgatan och<br />
körde hem till d<strong>en</strong> trerumsläg<strong>en</strong>het han disponerade på<br />
Valhallaväg<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> låg i ett relativt nybyggt hus, som<br />
hade fördel<strong>en</strong> att man kunde leva ganska anonymt, om<br />
man noggrant undvek att närvara på möt<strong>en</strong> i bostadsrättsför<strong>en</strong>ing<strong>en</strong><br />
eller ännu mera korkat, tog ett uppdrag i<br />
styrels<strong>en</strong>, vilket valberedning<strong>en</strong> med jämna mellanrum<br />
försökte övertala honom till. Han körde rakt ner i garaget<br />
och tog hiss<strong>en</strong> upp till sin elegant möblerade läg<strong>en</strong>het.<br />
Väl hemma, packade han två väskor med stor omsorg.<br />
En väska för varje id<strong>en</strong>titet. D<strong>en</strong> <strong>en</strong>e av väskorna var av<br />
typ sportbag, där han packade sina Rumäni<strong>en</strong>kläder, i<br />
d<strong>en</strong> andra gamla Samsoniteväskan, packade han sin<br />
affärsmannamundering.<br />
Han tog <strong>en</strong> taxi till <strong>en</strong> adress på Författarväg<strong>en</strong> i Bromma,<br />
där han stannade fem minuter, för att sedan fortsätta till<br />
Arlanda. Flyget till Bukarest gick via Frankfurt och var<br />
ganska glest besatt. Något irriterat hade han beslutat sig<br />
för att tillbringa hela jul- och nyårshelg<strong>en</strong> i Rumäni<strong>en</strong>,<br />
inte särskilt mysigt, m<strong>en</strong> nödvändigt. Han kunde inte<br />
undgå att märka att allt var på väg mot totalt kaos, det<br />
var något i görning<strong>en</strong>. Vissa präster började i kyrkor<br />
runt ikring i landet uttala sig försiktigt negativt om<br />
diktaturregim<strong>en</strong>s ytterligheter.<br />
Lite försök till demonstrationer hade märkts, m<strong>en</strong> snabbt<br />
slagits ner av Securitate, d<strong>en</strong> fruktade polis<strong>en</strong>.<br />
Allt detta passade Leonid utmärkt. Ing<strong>en</strong> tog någon notis<br />
om <strong>en</strong> fattig bybo från <strong>en</strong> håla i utkant<strong>en</strong> av Bukarest.<br />
Folk hade annat att tänka på.<br />
Timing<strong>en</strong> kunde inte vara mycket bättre, om Ceau_escu<br />
skulle falla, han hade information om att det var på gång,<br />
vem vet, kanske skulle d<strong>en</strong> nya ledning<strong>en</strong> i Rumäni<strong>en</strong><br />
få för sig att stoppa diamantslipning<strong>en</strong>, som i många år<br />
styrts av israeliska diamanthandlare. Det var allmänt känt<br />
att man inte bara slipade lagligt importerade diamanter.<br />
Det var inte ovanligt att stulna eller smugglade diamanter<br />
bearbetades i Rumäni<strong>en</strong>. Korruption<strong>en</strong> var vida utbredd<br />
i de styrande kretsarna.<br />
Väl framme i Bukarest, hade Leonid, med hjälp av <strong>en</strong>
gammal kamrat från Moskva, numera chef för KGB i<br />
Rumäni<strong>en</strong>, fått fram detaljerade uppgifter om de bästa<br />
diamantslipningsföretag<strong>en</strong> i Rumäni<strong>en</strong>.<br />
Leonid hade fått adresserna till de tre sliperier som var<br />
tillräckligt stora för att ta emot <strong>en</strong> så stor order och funnit<br />
att det inte var någon som inom rimlig tid skulle<br />
kunna klara av detta. Sannolikt skulle de tvingas samarbeta<br />
för att kunna slipa så många diamanter på d<strong>en</strong> tid<br />
som han hade tänkt, två, maximalt tre veckor. Det största,<br />
samtidigt Rumän<strong>en</strong>s sannolikt förnämsta sliperi, var det<br />
kooperativa sliperiet MCR var beläget i Afumati. Det<br />
var <strong>en</strong> fabrik med över 100 slip<strong>mask</strong>iner och 180 välutbildade<br />
slipare och andra för bransch<strong>en</strong> nödvändig personal.<br />
Fabrik<strong>en</strong> var det utan jämförelse mest välbevakade<br />
sliperiet i landet och det var därför troligt att alla<br />
diamanterna skulle samlas där före och efter slipning,<br />
äv<strong>en</strong> om det möjlig<strong>en</strong> lades ut <strong>en</strong> del sliparbet<strong>en</strong> på<br />
under<strong>en</strong>trepr<strong>en</strong>örer.<br />
En av anledningarna till att Leonid valde att först ta<br />
kontakt med detta företag var inte bara dess kvalifikationer,<br />
det leddes dessutom av <strong>en</strong> kvinnlig chef, som<br />
<strong>en</strong>ligt hans uppgiftslämnare var noggrant utvald för sitt<br />
ämbete.<br />
Hon var känd för sina hårda nypor, m<strong>en</strong> också för att<br />
vara utomord<strong>en</strong>tligt kvalitetsmedvet<strong>en</strong> och naturligtvis<br />
hundra proc<strong>en</strong>t pålitlig. Hon var <strong>en</strong> kvinna av d<strong>en</strong> gamla<br />
skolan, skolad inom Ceau_escus socialistiska parti, som<br />
alla höga befattningshavare och uppgavs vara mycket<br />
skicklig och erfar<strong>en</strong>, trots att hon bara var i 35-årsåldern.<br />
Leonids informationskälla hade berättat att hon dessutom<br />
såg mycket bra ut och saknade manligt sällskap,<br />
vilket triggade Leonids nyfik<strong>en</strong>het. D<strong>en</strong> upplysning<strong>en</strong><br />
avgjorde hans slutgiltiga val, han visste att han ev<strong>en</strong>tuellt<br />
skulle ha nytta av sin makt över kvinnor.<br />
Fabrik<strong>en</strong> i Afumati såg inte mycket ut för värld<strong>en</strong>. Utifrån<br />
sett bestod d<strong>en</strong> av några förfallna fabrikshallar från<br />
seklets början. D<strong>en</strong> hade tidigare varit ett kommunistiskt<br />
jordbrukskooperativ, vars förfallna byggnader<br />
byggts om till diamantsliperi. Runt hela området fanns<br />
rester av det gamla rostiga ståltrådsstaketet, m<strong>en</strong> utanför<br />
detta hade man satt upp ett högt staket av modern<br />
tillverkning, försett med taggtråd i flera rader högst upp.<br />
På höga stolpar satt moderna kameror som långsamt<br />
skannade området. Ingång<strong>en</strong> var ombyggd och försedd<br />
med ett system med flera dörrar och hade också strategiskt<br />
placerade videokameror. Invändigt fanns emellertid<br />
<strong>en</strong> modern, väl v<strong>en</strong>tilerad arbetsplats med över<br />
hundra slipstationer, uppställda i prydliga rader.<br />
Varje <strong>mask</strong>in var igång med <strong>en</strong> skicklig slipare som
operatör. Både kvinnor och män arbetade som slipare,<br />
med <strong>en</strong> övervikt för kvinnor. De anställdas medelålder<br />
var låg, 18, kanske 20 år med <strong>en</strong> lön på motsvarande ca<br />
sju dollar per 11-timmarspass, mestadels utan sociala<br />
förmåner. De hade samtliga fått skriva under treåriga<br />
kontrakt som innebar att de skulle tvingas betala tillbaka<br />
sin lön om de slutade innan kontraktstid<strong>en</strong> löpt ut.<br />
Detta säkerställde att ing<strong>en</strong> utbildades i onödan, eller<br />
lockades fly utomlands till bättre anställningsvillkor.<br />
Sliparna hämtades kl. sex varje morgon med buss och<br />
arbetade från kl. sju på morgon<strong>en</strong> till kl. sju på kväll<strong>en</strong>.<br />
Det rådde hårda tider i Rumäni<strong>en</strong>. Presid<strong>en</strong>t Ceau_escu<br />
hade infört hårda restriktioner vad det gällde användning<br />
av el och b<strong>en</strong>sin. Det var förbjudet att ha <strong>en</strong> temperatur<br />
över 14 grader i fabrikslokaler. Sedan 1984 var det<br />
ransonering på de flesta livsmedel. 1985 blev restriktionerna<br />
ännu hårdare.<br />
Ing<strong>en</strong> <strong>en</strong>skild slipare behärskade mer än högst två mom<strong>en</strong>t,<br />
ett känt system i bransch<strong>en</strong> för att förhindra att de<br />
anställda startade eget sliperi. Kontraktet, som varje<br />
anställd måste skriva under, innebär att varje slipare<br />
måste arbeta minst tre år för att slippa betala tillbaks<br />
utbildningskostnad<strong>en</strong>, som uppgick till motsvarande<br />
tus<strong>en</strong>tals dollar.<br />
Ing<strong>en</strong> vågade göra fel, varje felsteg kunde vara ödesdigert.<br />
En undersökning visade att var tredje rumän var<br />
informatör åt Securitate.<br />
Diamanterna kom i regel från Israel, m<strong>en</strong> också på s<strong>en</strong>are<br />
tid från Afrika, det mesta från Sierra Leone eller<br />
Burkina Faso, varifrån man ofta flög in diamanter i utbyte<br />
mot vap<strong>en</strong>, som sedan såldes vidare till olika krigsherrar.<br />
Vapn<strong>en</strong> kom ofta från någon Sovjetstat, lagligt<br />
importerade eller insmugglade.<br />
Leonid Zirganov, som nu var klädd i skräddarsydd kostym<br />
under sin dyrbara, pälsfordrade ytterrock av kashmir,<br />
utstrålade tydligt att han var ägare till miljarder dollar,<br />
hade noggrant förberett sitt besök och bestämt möte i<br />
god tid med högsta chef<strong>en</strong>, som hette Ecaterina<br />
Argesanu.<br />
Han anlände i <strong>en</strong> limousin med privatchaufför, utlånad<br />
av hans personlige vän KGB-chef<strong>en</strong> på Sovjetiska ambassad<strong>en</strong><br />
i Bukarest, <strong>en</strong> av hans gamla studiekamrater.<br />
Leonid hade anlagt <strong>en</strong> prydlig frisyr med bakåtkammat<br />
hår, som han åstadkommit med hjälp av fast hårgelé,<br />
skägget var trimmat, han var utan tvekan <strong>en</strong> stilig man<br />
och kunde lätt ha försörjt sig som modell om han hade<br />
behövt. Kvinnor rodnade lätt i hans sällskap.<br />
Han pres<strong>en</strong>terade sig med ett le<strong>en</strong>de och ett fast hand-
slag och överlämnade <strong>en</strong> noggrann specifikation på<br />
rådiamanterna i två exemplar.<br />
Ecaterina Argesanu var imponerad. Det var d<strong>en</strong> största<br />
<strong>en</strong>skilda samling rådiamanter hon någonsin fått möjlighet<strong>en</strong><br />
att bearbeta från <strong>en</strong> <strong>en</strong>skild kund. H<strong>en</strong>nes tankar<br />
svindlade när hon försökte räkna ut värdet av dessa<br />
diamanter i slipat skick.<br />
Hon hade dag<strong>en</strong> till ära höjt temperatur<strong>en</strong> i kontoret till<br />
svindlande 18 grader, vilket hon g<strong>en</strong>ast ångrade, hon<br />
märkte att hon blev röd om hals<strong>en</strong> och kände svett<strong>en</strong> i<br />
armhålorna. Hon lyckades dock samla sig och såg Leonid<br />
i ögon<strong>en</strong> och satte igång sin noggrannt förberedda<br />
pres<strong>en</strong>tation av fabrik<strong>en</strong>.<br />
De diskuterade sedan allmänt om slipningsarbetet och<br />
hur hon kunde tänka sig att dela upp arbetet g<strong>en</strong>om att<br />
överlåta viss arbetsmom<strong>en</strong>t till andra sliperier för att<br />
korta ner bearbetningstid<strong>en</strong>. Ecaterina blev väldigt exalterad<br />
när hon kom igång med att visa sina tekniska<br />
kunskaper och förklarade att ev<strong>en</strong>tuella underleverantörer<br />
<strong>en</strong>dast fick utföra förberedande, grundläggande<br />
slipningsarbete. Allt slutligt arbete till perfektion skulle<br />
utföras under h<strong>en</strong>nes personliga överinse<strong>en</strong>de.<br />
Det var emellertid inte bara diamanterna som hetsade<br />
upp h<strong>en</strong>ne.<br />
Hon skämdes över att hon plötsligt, mitt i <strong>en</strong> m<strong>en</strong>ing<br />
förnam <strong>en</strong> varm våg av lust i sitt underliv, när hon såg<br />
på d<strong>en</strong>ne vackre, välklädde främling. Hon kände för<br />
första gång<strong>en</strong> i sitt vuxna liv att hon spontant blev alldeles<br />
våt i trosorna, bara g<strong>en</strong>om att vara i närhet<strong>en</strong> av <strong>en</strong><br />
man. Nu var han dessutom omåttligt rik och exotisk,<br />
vilket kan ha bidragit, m<strong>en</strong> det skulle hon som sann<br />
socialist aldrig erkänna. Hon kände att h<strong>en</strong>nes kinder<br />
blev röda. Hon insåg att det var alltför länge sedan hon<br />
haft sex, h<strong>en</strong>nes arbete hade tagit all kraft det s<strong>en</strong>aset<br />
året.<br />
Hon försökte med all kraft konc<strong>en</strong>trera sig på<br />
specifikation<strong>en</strong>.<br />
– Det här är ett mycket omfattande arbete, hur lång tid<br />
har ni räknat med att vi får på oss för slipning<strong>en</strong>?<br />
– Tre veckor, maximalt. Helst vill jag ha dem klara redan<br />
efter två veckor.<br />
– När vill ni ha ett svar?<br />
– Jag förstår att det är <strong>en</strong> stor beställning, sa han, m<strong>en</strong><br />
eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> bör det väl inte vara så svårt att ge ett pris och<br />
<strong>en</strong> leveranstid, ni vet ju er kapacitet.<br />
– När kan vi påbörja arbetet, tidigast? Hon hade svårt att<br />
andas.<br />
– Om ungefär <strong>en</strong> vecka beräknar jag att kunna leverera
diamanterna.<br />
– Som jag sa tidigare, måste jag samarbeta med ett par<br />
andra sliperier, m<strong>en</strong> självklart kommer vi i så fall att ta<br />
fullt ansvar äv<strong>en</strong> för deras arbete. Kan ni tillåta det?<br />
– Under förutsättning att ni har full bevakning så att<br />
st<strong>en</strong>arna inte försvinner.<br />
– Självklart, vi har mycket pålitlig bevakning. Vi får<br />
hjälp från Securitate om vi begär det, hoppas ni är nöjd<br />
med det. Vi har faktiskt aldrig blivit av med <strong>en</strong> <strong>en</strong>da<br />
diamant.<br />
Nu kände hon att var hon tvung<strong>en</strong> att avbryta <strong>en</strong> stund,<br />
något mycket märkligt höll på att hända. Det fick inte<br />
ske inför hans blickar.<br />
Leonid blev lite förvånad när hon reste sig och ursäktande<br />
försvann ut från det lilla kontoret.<br />
Ecaterina lämnade kontoret och rusade in på sin privata,<br />
lite lyxigare toalett än de vanliga <strong>en</strong>kla plåtklädda,<br />
illaluktande kyff<strong>en</strong> som d<strong>en</strong> övriga personal<strong>en</strong> fick nöja<br />
sig med.<br />
Hon slog sig ner på toalett<strong>en</strong> efter att ha tagit av sig<br />
trosorna, som var g<strong>en</strong>omblöta. Hon bet sig i läpp<strong>en</strong> och<br />
kände <strong>en</strong> varm våg strömma ig<strong>en</strong>om h<strong>en</strong>ne. Hon stack<br />
ett finger i munn<strong>en</strong> och smekte därefter sig själv, ett par<br />
försiktiga roterande rörelser, som inom loppet av sekunder<br />
resulterade i att hon fick <strong>en</strong> våldsam orgasm, samtidigt<br />
som det sprutade <strong>en</strong> vätska från h<strong>en</strong>nes sköte.<br />
Något som hon aldrig hade hört talas om, långt mindre<br />
upplevt. Det fullkomligt forsade ur h<strong>en</strong>ne. Hon blev<br />
förskräckt. Var det farligt? Hon visste naturligtvis ing<strong>en</strong>ting<br />
om fontänorgasmer.<br />
D<strong>en</strong> vackre mann<strong>en</strong> med alla sina diamanter blev helt<br />
<strong>en</strong>kelt för mycket.<br />
Hon sköljde av ansiktet med massor av iskallt vatt<strong>en</strong><br />
och gick tillbaks till kontoret, d<strong>en</strong>na gång utan trosor.<br />
– Förlåt, jag var tvingad att ta itu med ett akut problem<br />
i produktion<strong>en</strong>, sa hon och ansträngde sig för att låta<br />
helt normal.<br />
Leonid ville se produktionslokalerna innan han återvände<br />
till sitt hotell. Ecaterina visade stolt up sin fabrik<br />
där det rådde mycket god ordning. Eftersom Leonid<br />
inte var särskilt insatt i diamantslipning, fick han låtsas<br />
att han studerade <strong>mask</strong>inpark<strong>en</strong> noggrant, m<strong>en</strong> han var<br />
mycket mer intresserad av byggnaderna. Hur var det<br />
ned säkerhet<strong>en</strong>? Han ville se var diamanterna förvarades<br />
före och efter slipning.<br />
Han visades in i säkerhetsrummet, som naturligtvis var<br />
larmat, m<strong>en</strong> också ståtade med ett valv med <strong>en</strong> kraftig<br />
ståldörr försedd med ett gammaldags hederligt lås av
kassaskåpsmodell.<br />
Han ville också ta <strong>en</strong> tur utanför fabrikslokalerna för att<br />
försäkra sig om att säkerhet<strong>en</strong> var tillfredsställande.<br />
Leonid memorerade varje detalj noggrant och förklarade<br />
snabbt att han var klar att åka. Han ville tillbaks till<br />
bil<strong>en</strong> för att göra anteckningar medan minnesbilderna<br />
var färska.<br />
Var kan jag nå er när jag är klar med offert<strong>en</strong>? frågade<br />
Ecaterina<br />
Leonid, såg på h<strong>en</strong>nes ansikte och blev <strong>en</strong> aning förbryllad,<br />
när han märkte att h<strong>en</strong>nes kinder var blossande<br />
röda. Han gav h<strong>en</strong>ne sitt visitkort, där han skrivit in<br />
namnet på sitt hotell och bad h<strong>en</strong>ne ringa så snart hon<br />
var klar, eller lämna ett meddelande i reception<strong>en</strong> om<br />
han inte var inne. Klart, detta är h<strong>en</strong>nes livs största beställning,<br />
tänkte han. Inte konstigt att hon är upphetsad.<br />
Leonid lämnade ing<strong>en</strong>ting åt slump<strong>en</strong>. Han visste att<br />
han måste räkna med att något kunde gå fel med <strong>en</strong> så<br />
stor leverans. Därför måste han skaffa sig <strong>en</strong> reservtillgång<br />
till fabrik<strong>en</strong>. Under de dagar som gick medan<br />
Leonid väntade på att direktör Argesanu skulle bli klar<br />
med offert<strong>en</strong>, arbetade han oförtrutet på att lösa detta<br />
problem. Klädd i sina rumänska paltor, noggrant kon-<br />
trollerat terräng<strong>en</strong> runt fabrik<strong>en</strong> i Afumati, för att se om<br />
det fanns <strong>en</strong> möjlighet att ta sig in på området obemärkt<br />
och därefter närma sig de byggnader som innehöll<br />
säkerhetsrummet. Han hade hittat ett par ställ<strong>en</strong> där man<br />
osedd kunde spana på fabrik<strong>en</strong> och dessutom dess närmaste<br />
omgivning. Det var också viktigt att i tid kunna<br />
upptäcka om det fanns <strong>en</strong> hotbild mot fabrik<strong>en</strong> av kriminella<br />
eller bara nyfikna människor som hade fått kunskap<br />
om d<strong>en</strong> dyrbara kollektion<strong>en</strong> som höll på att slipas.<br />
I sina rumänska paltor smälte han väl in i miljön<br />
och fick hjälp av det faktum att man i Rumäni<strong>en</strong> inte<br />
ville lägga sig i det som inte angick <strong>en</strong>. Man kunde vara<br />
säker på att de flesta man mötte var angivare, vilket<br />
skapade <strong>en</strong> rädsla för att ta kontakt med främlingar.<br />
I d<strong>en</strong> närliggande byn ställde han försiktiga frågor om<br />
det gamla kooperativjordbruket till människor han kom<br />
i samtal med. I byns <strong>en</strong>da livsmedelsbutik, som knappast<br />
gjorde skäl för namnet, eftersom hyllorna gapade<br />
tomma, fick han napp efter att ha betalt tredubbla priset<br />
för <strong>en</strong> torr brödlimpa. Han fick ett tips om <strong>en</strong> man som<br />
arbetat som lantarbetare innan det lades ner. Mann<strong>en</strong><br />
var gammal och levde i ett förfallet hus i byns utkant.<br />
Leonid passade på när mann<strong>en</strong> var utanför huset och<br />
bjöd d<strong>en</strong> gamle på cigaretter. Han var mycket skygg,
m<strong>en</strong> kom ändå igång och talade om gamla tider. Så<br />
småningom lyckades Leonid med sin charm få honom<br />
att känna sig lite mindre skräckslag<strong>en</strong>.<br />
Nästa dag hade han med sig gåvor till mann<strong>en</strong> och fortsatte<br />
samtalet. Han berättade att han var mycket intresserad<br />
av om kooperativets gamla byggnader innan de<br />
byggdes om och hur ombyggnad<strong>en</strong> gått till. Mann<strong>en</strong><br />
visste inte speciellt mycket, det mesta hade han hört av<br />
folk i byn. G<strong>en</strong>om sina frågor invävda bland andra<br />
samtalsämn<strong>en</strong>, fick Leonid fram uppgifter om hur byggnaderna<br />
använts tidigare. Efter att noga övervägt konsekv<strong>en</strong>serna<br />
och dessutom mottagit två limpor<br />
Marlboro, berättade han om ett rykte som sade att det<br />
skulle finnas <strong>en</strong> hemlig underjordisk gång in till fabrik<strong>en</strong><br />
D<strong>en</strong>na skulle ha byggts i samband med att diamantfabrik<strong>en</strong><br />
anpassade byggnaderna efter sina nya anspråk.<br />
D<strong>en</strong> gamle visste inte om det var sant, m<strong>en</strong> han hade<br />
hört det, sa han.<br />
Uppgifterna om <strong>en</strong> hemlig tunnel fick Leonid att ta kontakt<br />
med sin vän på konsulatet. Han lyckades få fram<br />
namnet på d<strong>en</strong> avdelning i Bukarest som ansvarat för<br />
ritningarna till ombyggnadsarbet<strong>en</strong>a som upprättats i<br />
samband med ombyggnad från lantbruk till sliperi. Med<br />
hjälp av ytterligare ett par limpor cigaretter, fick Leonid<br />
kopior på alla ritningar som fanns på ombyggnad<strong>en</strong>.<br />
Leonid satt på sitt hotellrum och studerade ritningarna<br />
ytterst noggrant. Som jämförelsematerial hade han bilder<br />
som han tagit med sin kamera, som han försett med<br />
ett teleobjektiv som skulle ha gjort <strong>en</strong> sportfotograf avundsjuk.<br />
Det fanns dock inga teck<strong>en</strong> på någon hemlig<br />
gång, vark<strong>en</strong> på ritningarna eller på hans detaljerade<br />
bilder, m<strong>en</strong> Leonid kunde ganska snabbt räkna ut åtminstone<br />
var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>a änd<strong>en</strong> av <strong>en</strong> tunnel borde finnas,<br />
om d<strong>en</strong> nu existerade. Om han hade rätt, skulle han<br />
kunna ha stor nytta av att känna till d<strong>en</strong> andra änd<strong>en</strong><br />
också.<br />
Det tog Leonid nästan <strong>en</strong> hel natt att hitta ingång<strong>en</strong> till<br />
tunneln, d<strong>en</strong> fanns i ett fallfärdigt ruckel ungefär 25<br />
meter från områdets södra spets, så långt från fabriksingång<strong>en</strong><br />
man kunde komma. Han hade räknat ut var d<strong>en</strong><br />
mest logiska plats<strong>en</strong> för <strong>en</strong> tunnel skulle vara och gick<br />
i cirklar som <strong>en</strong> bortsprung<strong>en</strong> katt tills han hittade ingång<strong>en</strong>.<br />
Till sin hjälp hade han sina nattglasögon som<br />
gjorde att han såg nästan lika bra som i dagsljus. Huset,<br />
som mer liknande <strong>en</strong> gammal vaktlokal än ett boningshus<br />
hade förspikade fönster. Virket i brädlapparna som<br />
ersatt de gamla glasrutorna var urblekt och gammalt,<br />
m<strong>en</strong> inte ruttet. Det som avslöjade att huset kunde dölja<br />
ingång<strong>en</strong> till tunneln var dörr<strong>en</strong>, eller rättare sagt låset
till dörr<strong>en</strong> som var nytt.<br />
Leonid hade inga svårigheter att dyrka upp låset och<br />
gick in i byggnad<strong>en</strong>, som bestod av ett <strong>en</strong>da rum. D<strong>en</strong><br />
hade inte beträtts på åratal, det var tydligt. Tjockt damm<br />
låg överallt och spindelväv tjocka som plastpåsar hängde<br />
från taket och försvårade för ev<strong>en</strong>tuella besökare att ta<br />
sig in. I <strong>en</strong>a hörnet skymtade <strong>en</strong> smal trappa som ledde<br />
ner till <strong>en</strong> undervåning. Han prövade trappsteg<strong>en</strong>, som<br />
var av trä, försiktigt, ett efter ett. De knakade, m<strong>en</strong> höll,<br />
de verkade vara relativt nytillverkade, m<strong>en</strong> man hade<br />
tydlig<strong>en</strong> använt sig av gammalt virke.<br />
Trappan förde direkt ner till ett litet utrymme där det<br />
bara fanns <strong>en</strong> dörr, som alltså borde leda in till tunneln.<br />
D<strong>en</strong> var också nytillverkad m<strong>en</strong> byggd i kraftig stålplåt<br />
och var säkerlig<strong>en</strong> larmad från insidan. Leonid satte<br />
g<strong>en</strong>ast igång med sitt arbete. Det tog honom rest<strong>en</strong> av<br />
natt<strong>en</strong> att med hjälp av <strong>en</strong> hopfällbar spade, försiktigt<br />
frilägga <strong>en</strong> del av d<strong>en</strong> tegelvägg som tunneln bestod av,<br />
vid sidan av ingångsdörr<strong>en</strong>. När han berett <strong>en</strong> plats på<br />
ungefär <strong>en</strong> halv gånger <strong>en</strong> halv meter, var han nöjd. Han<br />
kunde vrida överkropp<strong>en</strong> och sträcka in arm<strong>en</strong> så att<br />
han försiktigt kunde ta upp ett hål i vägg<strong>en</strong>. Med hjälp<br />
av <strong>en</strong> mejsel lyckades han avlägsna murbruket runt ett<br />
par tegelst<strong>en</strong>ar för att kunna ta ut dem i öppning<strong>en</strong> och<br />
kunde sedan lätt förstora hålet så att han kunde se in i<br />
tunneln, utan att utlösa larmet. Han konstaterade att hans<br />
förmodan var riktig, han såg ett rörelselarm av <strong>en</strong>kelt<br />
slag, som han desarmerade g<strong>en</strong>om att sträcka sig in g<strong>en</strong>om<br />
hålet och klippa av rätt kabel, ett arbete han lärt sig<br />
i sin utbildning till KGB-ag<strong>en</strong>t. Därefter var det åter dags<br />
att ta fram dyrkverktyg<strong>en</strong> för att kunna öppna d<strong>en</strong> tunga<br />
dörr<strong>en</strong>. Han gick in i tunneln och kunde lätt böjd, med<br />
nattglasögon<strong>en</strong> på för att se ev<strong>en</strong>tuella larm på väg<strong>en</strong>, ta<br />
sig ända fram till tunnelns motsatta ände. D<strong>en</strong> dörr som<br />
fanns där, hade han sett på ritning<strong>en</strong> och d<strong>en</strong> ledde in i<br />
ett mindre förrådsutrymme, placerat direkt intill<br />
säkerhetsrummet. Ett perfekt ställe för <strong>en</strong> flykt undan<br />
angripare utifrån. Han kunde förstå hur de hade tänkt,<br />
det förväntade sig inte att någon skulle komma in i deras<br />
reträttväg från fel håll! Äv<strong>en</strong> d<strong>en</strong>na dörr var larmad<br />
med samma <strong>en</strong>kla rörelselarm, det vill säga att larmet<br />
utlöstes när dörr<strong>en</strong> öppnades. Idioter, tänkte han och<br />
gick sedan tillbaka samma väg som han kommit. Han<br />
utgick ifrån att ing<strong>en</strong> skulle använda tunneln d<strong>en</strong> närmaste<br />
tid<strong>en</strong>, så han brydde sig inte om att återställa spår<strong>en</strong><br />
efter inbrottet. Han låste ytterdörr<strong>en</strong> till rucklet.<br />
Det var nästan gryning när han kom tillbaka till bil<strong>en</strong><br />
där han gömt d<strong>en</strong>.<br />
Färd<strong>en</strong> tillbaka till hotellet gick utan problem, han hittade<br />
väg<strong>en</strong> som <strong>en</strong> infödd efter att ha kört d<strong>en</strong> fram och
tillbaka under tre dagar.<br />
Det låg ett besked i reception<strong>en</strong> när han kom till hotellet.<br />
Direktör Argesanu hade meddelat att hon ville ha kontakt<br />
för att diskutera ett ev<strong>en</strong>tuellt avtal.<br />
Leonid ringde till fabrik<strong>en</strong> så snart han avslutat sin frukost.<br />
Natt<strong>en</strong>s arbete hade gjort honom vrålhungrig<br />
– Hallå, det är Zirganov. Jag fick ert meddelande. Hur<br />
går det med offert<strong>en</strong>?<br />
– Det går fint. Jag är klar att pres<strong>en</strong>tera d<strong>en</strong> när som<br />
helst. När passar det er?<br />
– Kan ni klara av tidplan<strong>en</strong>? Kan ni klara arbetet under<br />
tre veckor? Eller ännu bättre, två?<br />
– Ja, vi kan trolig<strong>en</strong> utföra arbetet på två veckor, med<br />
viss reservation, m<strong>en</strong> det kanske vi kan tala om när vi<br />
träffas.<br />
– Jag är tyvärr ganska upptag<strong>en</strong> under dagtid för tillfället,<br />
sa Leonid. Skulle ni kunna tänka er att komma till<br />
mitt hotell någon av de närmaste kvällarna, så får vi<br />
diskutera närmare?<br />
– Jo, sa hon alldeles för snabbt. Det går naturligtvis bra.<br />
Vilk<strong>en</strong> kväll hade ni tänkt?<br />
– Jag kan alla kvällar sa Leonid.<br />
– I kväll går bra för min del, sa hon. Hon kunde inte<br />
vänta på att få träffa honom på tu man hand.<br />
– Klocka åtta? Jag bjuder på <strong>en</strong> bit mat, sa Leonid.<br />
– Jag kommer klockan åtta.<br />
Leonid förberedde kväll<strong>en</strong> noggrant. Det gällde att få<br />
h<strong>en</strong>ne med på noterna. Det var ju betydligt lättare med<br />
<strong>en</strong> kvinna, han visste att han skulle komma nära inpå<br />
h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> det kunde ju bli tvärtom också. Hon kunde<br />
ju vara <strong>en</strong> riktig politruk som var kär i systemet. Sådana<br />
hade Leonid träffat på, inte minst i Östtyskland, där<br />
många på allvar trodde att mur<strong>en</strong> byggts för att hindra<br />
västtyskarna att invadera det kommunistiska paradiset.<br />
Sådana tjejer var svåra att omvända.<br />
Han litade dock på att han skulle kunna förföra h<strong>en</strong>ne.<br />
Hans erfar<strong>en</strong>het av liknande situationer var stor. Han<br />
var rik, bodde efter h<strong>en</strong>nes förhållande otroligt flott,<br />
han kunde bjuda på allehanda drinkar, mat. Han visste<br />
också att han såg bra ut, vilket sammantaget gav honom<br />
bra odds. Redan på fabrik<strong>en</strong> tyckte han sig ha fått <strong>en</strong><br />
känsla av att hon var intresserad av honom, inte bara<br />
för att han var <strong>en</strong> stor pot<strong>en</strong>tiell kund, det var något<br />
annat i h<strong>en</strong>nes blick när hon rusade ut från kontoret.<br />
Plötsligt kom han på vad han läst i h<strong>en</strong>nes blick. Hon<br />
var ta mig fan störtkåt!<br />
De tog <strong>en</strong> drink i hans svit så snart hon anlänt och satte
sig i de bekväma fåtöljerna för att gå ig<strong>en</strong>om offert<strong>en</strong>.<br />
Priset låg faktiskt lite under hans kalkyl, m<strong>en</strong> det var<br />
säkert bero<strong>en</strong>de på d<strong>en</strong> stora kvantitet<strong>en</strong>. Småp<strong>en</strong>gar i<br />
sammanhanget, m<strong>en</strong> det visade på <strong>en</strong> seriös inställning.<br />
I ett socialistiskt land har priset ing<strong>en</strong> direkt relation till<br />
kostnad<strong>en</strong>, som i väst, där man arbetar med vinstpålägg<br />
på fasta och rörliga kostnader.<br />
Socialisterna satte normalt priset i relation till vad det<br />
trodde motpart<strong>en</strong> från väst ville eller kunde betala.<br />
Sedan började kund<strong>en</strong> pruta tills man efter att ha bollat<br />
skambud fram och tillbaka kom över<strong>en</strong>s om ett pris.<br />
Som kunde vara <strong>en</strong> bråkdel av det offererade priset.<br />
Här var det upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> så, att man var van att handla<br />
med väst, så man offererade ett pris som man direkt<br />
visste var konkurr<strong>en</strong>skraftigt.<br />
Leonid hällde upp ytterligare <strong>en</strong> drink. Han var nöjd<br />
med offert<strong>en</strong>.<br />
– Vad var det för problem med leveranstid<strong>en</strong>? frågade<br />
han och log. Leonid heter jag som du vet, får jag säga<br />
Ecaterina? Han lyfte sitt glas på nytt.<br />
Hon lyfte g<strong>en</strong>ast sitt glas och svarade:<br />
– Javisst, det går bra. Hon kände att hon redan var ute<br />
på hal is. Vilk<strong>en</strong> man!<br />
Innan hon hann säga mer, reste sig Leonid upp ur fåtölj<strong>en</strong><br />
och tecknade åt Ecaterina att vara tyst och följa ho-<br />
nom. Motvilligt och med <strong>en</strong> frågande min gick hon med<br />
honom in i det stora kakelklädda badrummet. Han<br />
stängde dörr<strong>en</strong> så fort hon kommit in och satte igång<br />
dusch<strong>en</strong> och kallvatt<strong>en</strong>kran<strong>en</strong> på högsta fart.<br />
Han viskade tätt intill h<strong>en</strong>nes öra:<br />
– Jag vet inte om min svit är avlyssnad, vi är ju i Rumäni<strong>en</strong>,<br />
eller hur?<br />
Jag avbröt dig visst.<br />
– Jo, det där med leveranstid<strong>en</strong> är dokum<strong>en</strong>tation<strong>en</strong>,<br />
d<strong>en</strong> är mycket omfattande. M<strong>en</strong> om jag får anlita <strong>en</strong><br />
utomstå<strong>en</strong>de expert så kan jag klara de. Han är mycket<br />
pålitlig och diskret.<br />
– Vem är han?<br />
– En av mina tidigare medarbetare, utbildad i Israel.<br />
Han är inte medlem i partiet, så han kan inte arbeta officiellt,<br />
m<strong>en</strong> han är dubbelt så snabb som alla andra jag<br />
känner. Jag ansvarar för honom .<br />
Leonid bestämde sig för att tid<strong>en</strong> var viktigare än ev<strong>en</strong>tuella<br />
läckor, så han fortsatte:<br />
– Jag har ett förslag. Om ni kan göra jobbet på två veckor,<br />
får ni dubbla priset.<br />
Jag är dessutom beredd att betala er 100 000 Dollar privat,<br />
kontant om ni så vill.<br />
Nicka om ni tycker det är intressant.<br />
Hon kände doft<strong>en</strong> av hans diskreta parfym. Hon vände
sig mot honom och upptäckte att hans ansikte var mycket<br />
nära. Hon nickade och kände hans andedräkt. H<strong>en</strong>nes<br />
puls ökade katastrofalt.<br />
Hon böjde sin nacke bakåt och såg honom rakt in i ögon<strong>en</strong>.<br />
– Ja, jag skall se till att ni blir nöjd, viskade hon, samtidigt<br />
som hon tänkte att hon måste ha honom, nu. Jag<br />
kan inte vänta.<br />
Hon särade på sina läppar och närmade sig hans ansikte.<br />
Det var nu bara millimeter som skiljde deras läppar<br />
åt.<br />
De kysstes passionerat och hon blev alldeles svag i knäna.<br />
Hon hade efteråt ing<strong>en</strong> aning om vem som kysst vem.<br />
Hon lät sig villigt ledas in i hans sovrum, som var ett<br />
under av lyx, med antika möbler och <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm dubbelsäng.<br />
Hon märkte knappast något av inredning<strong>en</strong>, hon hade<br />
bara ögon för honom. Hon slet av honom kläderna och<br />
han slet av h<strong>en</strong>nes till tonerna av smekande violiner<br />
som han förberett. Kläderna låg kringkastade över hela<br />
sovrummet när de äntlig<strong>en</strong> var nakna och kunde kasta<br />
sig på d<strong>en</strong> stora säng<strong>en</strong>.<br />
Volym<strong>en</strong> på musik<strong>en</strong> var kanske lite väl hög, m<strong>en</strong> det<br />
hade ju sina orsaker. De hörde alla fall ing<strong>en</strong>ting.<br />
Han trängde g<strong>en</strong>ast in i h<strong>en</strong>ne, det fanns ing<strong>en</strong> tid för<br />
smekningar och förspel, hon kom alldeles för fort, och<br />
förklarade viskande att hon var g<strong>en</strong>erad för att hon var<br />
så våt, m<strong>en</strong> Leonid svarade i samma viskande ton att<br />
han tog h<strong>en</strong>nes upphetsning som <strong>en</strong> komplimang till sin<br />
manlighet. Jag njuter av din njutning, det är det högsta<br />
man kan uppleva som man sade han och kom i h<strong>en</strong>ne<br />
med <strong>en</strong> varm våg som spred sig i hela mag<strong>en</strong> på h<strong>en</strong>ne<br />
så att hon kom och kom och kom tre fyra gånger i följd.<br />
Det ville aldrig ta slut. Om Sekuritate lyssnade, skulle<br />
de säkert undra vad det var för något som pågick. Violin<br />
till max med konstiga taktfasta rop.<br />
Leonid gick ut i svit<strong>en</strong>s vardagsrum och hämtade deras<br />
drinkglas och ännu <strong>en</strong> flaska. De fortsatte, efter att ha<br />
tagit <strong>en</strong> ny drink på sängkant<strong>en</strong>, att älska ig<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> här<br />
gång<strong>en</strong> gav Leonid sig tid att smeka h<strong>en</strong>ne långsamt och<br />
kände vällustigt hur hon reagerade. H<strong>en</strong>nes bröstvårtor<br />
styvnade vid hans beröring, hans händer fortsatte neråt<br />
mot h<strong>en</strong>nes välformade navel och mag<strong>en</strong>s rundning,<br />
mot h<strong>en</strong>nes mörka pubishår, som hon upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong><br />
friserat <strong>en</strong> aning, ing<strong>en</strong> kan vara så välformad av natur<strong>en</strong>.<br />
Hon kunde inte längre ligga still när han smekte<br />
h<strong>en</strong>nes sköte och fortsatte på lår<strong>en</strong>s insidor och<br />
masserade skötet ig<strong>en</strong>, ytterst försiktigt. Hon snurrade<br />
runt så att hon hamnade ovanpå honom, särade på be-
n<strong>en</strong> och tog tag i hans erigerade stake och körde in d<strong>en</strong><br />
med full kraft och stötte häftigt fram och tillbaks. Han<br />
blev helt överväldigad av kraft<strong>en</strong> och <strong>en</strong>gagemanget i<br />
h<strong>en</strong>nes kärlekskonst och kunde efteråt bara erinra sig<br />
<strong>en</strong> <strong>en</strong>da kvinna som kom i närhet<strong>en</strong> av så många<br />
orgasmer på <strong>en</strong> kväll, det var i Rio de Janeiro för många<br />
år sedan, då han träffat på <strong>en</strong> kvinna på jord<strong>en</strong>runtresa,<br />
som arbetade som värdinna på the Great Barrier Reef i<br />
Australi<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> det är <strong>en</strong> annan historia tänkte han.<br />
Fokusera nu på din uppgift! Hon fick ytterligare <strong>en</strong><br />
fontänorgasm så att hela säng<strong>en</strong> blev våt.<br />
– Wow, vilk<strong>en</strong> tjej! Leonid kände att han måste försöka<br />
<strong>en</strong> gång till. Minst.<br />
Två timmar s<strong>en</strong>are satte de sig till bords för att äta <strong>en</strong><br />
festmåltid som de han beställt upp till svit<strong>en</strong>. Trots att<br />
hon var van vid nästintill svältkost och ”tacamuri de<br />
pui”, <strong>en</strong> rätt bestå<strong>en</strong>de av kycklingvingar, dito fötter<br />
och andra av västerlänningar oätliga beståndsdelar, var<br />
måltid<strong>en</strong> av sekundär betydelse för h<strong>en</strong>ne. Hon åkte<br />
tillbaks till sin lilla bostad i utkant<strong>en</strong> av Bukarest, fortfarande<br />
med <strong>en</strong> sällsam glans i ögon<strong>en</strong> och ett le<strong>en</strong>de på<br />
läpparna.<br />
Klockan sex nästa morgon, var hon tillbaks på arbetet<br />
för att förbereda arbetet med d<strong>en</strong> stora order hon fått<br />
kväll<strong>en</strong> innan. Det gjorde h<strong>en</strong>ne ing<strong>en</strong>ting att hon stigit<br />
upp i ottan, hon hade inte sovit <strong>en</strong> blund.<br />
Leonid kom som avtalat klockan tio på förmiddag<strong>en</strong><br />
för att underteckna kontraktet och betala avtalad summa<br />
i förskott, vilket var nödvändigt för att de skulle lägga<br />
allt annat åt sidan för att ägna sig åt hans order.<br />
Han fick ett kvitto och lovade återkomma med<br />
rådiamanterna så fort han hade dem i besittning.<br />
Det hela gick mycket formellt till. Ing<strong>en</strong> skulle kunnat<br />
tro att de hade tillbringat större del<strong>en</strong> av föregå<strong>en</strong>de natt<br />
i <strong>en</strong> <strong>en</strong>da lång sexorgie.<br />
De gick ig<strong>en</strong>om hela arbetsprocess<strong>en</strong> tillsammans med<br />
Ecaterinas närmaste medarbetare och signerade därefter<br />
över<strong>en</strong>skommels<strong>en</strong>. Ecaterina tackade för beställning<strong>en</strong><br />
och sa att hon redan börjat förberedels<strong>en</strong> med<br />
att sätta igång arbetet. De skulle vara beredda att ta emot<br />
st<strong>en</strong>arna när som helst, och hon lovade att arbeta snabbt<br />
och effektivt som var ett av huvudvillkor<strong>en</strong>.<br />
Leonid bugade artigt och gick sin väg.<br />
Ecaterina kikade diskret bakom d<strong>en</strong> tunna spetsgardin<strong>en</strong><br />
i sitt kontor och såg honom stiga in i limousin<strong>en</strong>. Hon<br />
längtade redan till nästa möte med d<strong>en</strong>ne sagolike man
Kapitel 14<br />
Medelhavet, utanför Monaco<br />
D<strong>en</strong> 7 maj 2004<br />
Ulla smög försiktigt ut i d<strong>en</strong> lilla gång<strong>en</strong> utanför sin<br />
hytt.<br />
Hon fortsatte att lyssna int<strong>en</strong>sivt efter ljud från människor<br />
ombord, m<strong>en</strong> ing<strong>en</strong>ting hördes. Hon fortsatte längs<br />
korridor<strong>en</strong> fram till <strong>en</strong> dörr som ledde ut till <strong>en</strong> trappa,<br />
där hon kunde ta sig upp på nästa däck.<br />
Där fann hon <strong>en</strong> salong som var något av det lyxigaste<br />
hon sett. Alla väggar var klädda med paneler i ett mörkt<br />
träslag, med små nischer infällda där små statyetter i<br />
silver placerats, försedda med stearinljus. Hon gick vidare<br />
på sin upptäcktsfärd och fortsatte ytterligare <strong>en</strong><br />
trappa upp. Där fanns ytterligare <strong>en</strong> salong. Hon hittade<br />
styrhytt<strong>en</strong> eller vad d<strong>en</strong> nu kallades på samma däck och<br />
gick in. Där fanns <strong>en</strong> imponerande samling instrum<strong>en</strong>t,<br />
reglage och TV-monitorer. Hon såg att flera utrymm<strong>en</strong><br />
i fartyget filmades konstant och insåg att hon kunde ha<br />
fångats på någon form av inspelningskassett.<br />
Hon letade och fann att det fanns <strong>en</strong> bandspelare som<br />
snurrade i varje monitor. Hon stoppade samtliga och<br />
slet ut kassetterna. Så gick hon ut på däck och kastade<br />
kassetterna överbord. Solsk<strong>en</strong>et utanför bländade<br />
h<strong>en</strong>ne. Hon befann sig helt <strong>en</strong>sam på <strong>en</strong> stor lustjakt<br />
långt ute till havs, m<strong>en</strong> skymtade <strong>en</strong> kustlinje i fjärran.<br />
Fartyget var säkert bortåt 200 meter långt, över 100 i alla<br />
fall. Havet var lite oroligt.<br />
Fortfarande i chock efter det som hänt i hytt<strong>en</strong> handlade<br />
Ulla helt instinktivt, utan att tänka. Hon sprang snabbt<br />
tillbaks ner i hytt<strong>en</strong> och stuvade in d<strong>en</strong> döde mann<strong>en</strong> i<br />
d<strong>en</strong> liksäck som låg utanför hyttdörr<strong>en</strong> och som förmodlig<strong>en</strong><br />
varit avsedd för h<strong>en</strong>ne. Inte förmodlig<strong>en</strong> förrest<strong>en</strong>,<br />
det var solklart att hon skulle dödas och försvinna<br />
på samma sätt som hon nu tänkte få sin tilltänkte<br />
mördare att uppsöka havets bott<strong>en</strong>.<br />
Hon stängde ig<strong>en</strong> blixtlåset och drog ut mann<strong>en</strong> på akterdäck.<br />
Hon kom på att h<strong>en</strong>nes plan krävde att hon måste ha<br />
tyngder för att få kropp<strong>en</strong> att sjunka. Efter att ha letat <strong>en</strong><br />
stund fann hon <strong>mask</strong>inrummet och hittade <strong>en</strong> massa<br />
verktyg. Hon valde ut ett par stora metallnycklar, hon<br />
visste inte vad de kallas, som hon släpade med sig till<br />
akterdäcket och lade in dem i liksäck<strong>en</strong> innan hon dumpade<br />
kropp<strong>en</strong> över bord. Säck<strong>en</strong> flöt <strong>en</strong> halv minut,<br />
sedan sjönk d<strong>en</strong> sakta efterlämnande stora luftbubblor
som efterhand blev mindre och mindre för att till sist<br />
försvinna helt.<br />
Hon kände ing<strong>en</strong>ting, vilket förvånade h<strong>en</strong>ne mitt i h<strong>en</strong>nes<br />
skräck, för rädd var hon fortfarande. Livrädd!<br />
Ulla slutade stirra ner i havet och återvände till sin i all<br />
hast utarbetade plan. Hon började med att spola av allt<br />
blod från däcket med <strong>en</strong> vatt<strong>en</strong>slang som satt prydligt<br />
upprullad på kabin<strong>en</strong>s yttervägg och gick sedan in i<br />
hytt<strong>en</strong> och lade sig på knä för att kunna skrubba d<strong>en</strong> r<strong>en</strong><br />
från allt blod och hjärnsubstans. Durk<strong>en</strong> var tillverkad<br />
av teakplank med svarta gummiliknande skarvar. Det<br />
fanns <strong>en</strong> städskrubb i gång<strong>en</strong> utanför besättning<strong>en</strong>s<br />
hytter, där det fanns rikligt med r<strong>en</strong>göringsmedel av olika<br />
slag. Det var ett drygt arbete, m<strong>en</strong> det måste göras ord<strong>en</strong>tligt.<br />
Först skrubbade hon durk<strong>en</strong> med <strong>en</strong> rotborste,<br />
sedan oljade hon in d<strong>en</strong> med teakolja som fanns i<br />
skrubb<strong>en</strong>. Hon besiktigade noggrant resultatet av sin<br />
städning. Det fick duga, nej det var faktiskt skitbra!<br />
Vapnet som hon använt för att rädda sitt liv, handdukshängar<strong>en</strong>,<br />
skruvade hon tillbaks på vägg<strong>en</strong> på samma<br />
sätt som hon demonterat det, med d<strong>en</strong> skillnad<strong>en</strong> att<br />
hon nu hade <strong>en</strong> skruvmejsel, vilket underlättade arbe-<br />
tet. Hon skulle just ta <strong>en</strong> dusch för att bli av med allt hon<br />
upplevt, när hon än <strong>en</strong> gång tvingades rusa in på toalett<strong>en</strong><br />
för att kräkas våldsamt tills det bara kom galla. Kanske<br />
var det chock<strong>en</strong> som började släppa.<br />
I d<strong>en</strong> efterlängtade dusch<strong>en</strong>, där hon noggrant tvättade<br />
av allt stelnat blod och hjärnsubstans och frotterade sig<br />
noggrant, hjälpte till att bli av med <strong>en</strong> del av d<strong>en</strong> smuts<br />
hon kände sig besudlad av. Hon klädde sig och fortsatte<br />
sin upptäcktsfärd ombord för att försöka hitta ett lämpligt<br />
sätt att ta sig i land. Först funderade hon på att försöka<br />
starta motorerna och föra båt<strong>en</strong> mot land, m<strong>en</strong><br />
insåg att hon skulle få svårt att manövrera ett så stort<br />
fartyg på eg<strong>en</strong> hand.<br />
På övre däck, längst akterut, efter att ha kastat handduk<strong>en</strong><br />
över bord och passerat <strong>en</strong> stor simbassäng med<br />
jacuzzi, hittade hon det hon sökte.<br />
Två gummibåtar för vatt<strong>en</strong>skidåkning eller livräddning,<br />
hon visste inte vilket, låg förankrade på däck.<br />
Nu gällde det att få <strong>en</strong> av dem i vattnet. Det fanns ett<br />
system med winchar som hon nog skulle kunna klura<br />
ut hur det fungerade.<br />
Hon valde gummibåt<strong>en</strong> på babordssidan och hittade <strong>en</strong><br />
manöverlåda med ett antal knappar. Båt<strong>en</strong> rörde sig i
olika riktningar, när hon tryckte på de olika knapparna.<br />
Hon kontrollerade att det fanns b<strong>en</strong>sin i tank<strong>en</strong> och firade<br />
sedan ner båt<strong>en</strong> i vattnet.<br />
I nästa minut satt hon i gummibåt<strong>en</strong>, tryckte på startknapp<strong>en</strong><br />
och motorn gick igång på andra försöket. Hon<br />
lossade linorna som hon firat ner båt<strong>en</strong> med och ökade<br />
gaspådraget.<br />
Båt<strong>en</strong> gungade betänkligt, m<strong>en</strong> stabiliserade sig något<br />
när Ulla ökade fart<strong>en</strong> och tog sikte på land, som hon<br />
inte längre kunde se från havsytan. Hon försökte med<br />
hjälp av sol<strong>en</strong> att hålla samma riktning hela tid<strong>en</strong>. Hon<br />
konc<strong>en</strong>trerade all uppmärksamhet på att åter få se kustlinj<strong>en</strong><br />
dyka upp föröver. Där, tjugo minuter efter att hon<br />
lämnade fartyget, såg hon åter land.<br />
Känslorna kom nu i fatt h<strong>en</strong>ne och hon började gråta<br />
våldsamt. Detta var värre än allt annat hon upplevt, hon<br />
kände att det var <strong>en</strong> del av det pris hon måste betala för<br />
sin längtan att komma bort från sitt fädernesland.<br />
Det var ett högt pris hon fått betala för sitt nya liv, det<br />
insåg hon nu. M<strong>en</strong> hon älskade Michael över allt annat<br />
och det var det <strong>en</strong>da som var viktigt, så hon bestämde<br />
sig för att det var värt priset.<br />
Det oroliga, för dag<strong>en</strong> ovanligt mörka Medelhavsvattnet,<br />
slog över bog<strong>en</strong> på d<strong>en</strong> lilla båt<strong>en</strong>, och gjorde h<strong>en</strong>ne<br />
g<strong>en</strong>omvåt, m<strong>en</strong> hon var inte rädd längre, hon tyckte sig<br />
ha upplevt all rädsla man kunde uthärda under <strong>en</strong> livstid,<br />
hon tyckte bara det var skönt att bli svalkad av det<br />
salta vattnet. Sol<strong>en</strong> sk<strong>en</strong> från <strong>en</strong> molnfri himmel och<br />
Ulla började så smått fatta att hon skulle överleva. Nu<br />
gällde det att hitta hem till Sainte Maxime. Hon började<br />
närma sig kust<strong>en</strong> och letade efter landmärk<strong>en</strong> som hon<br />
kunde känna ig<strong>en</strong>.<br />
Det var omöjligt, hon insåg att hon befann sig ganska<br />
långt från platser som hon kände ig<strong>en</strong>, så hon valde<br />
därför att styra rakt mot kust<strong>en</strong>, närmsta väg<strong>en</strong>. När hon<br />
befann sig så nära att hon kunde urskilja detaljer i land,<br />
beslöt hon sig för att sikta på <strong>en</strong> sandstrand i närhet<strong>en</strong><br />
av ett av de många strandhotell som Rivieran är nerlusad<br />
av.<br />
Hon körde upp båt<strong>en</strong> på land, noga med att dra upp<br />
motorn i rätt ögonblick för att inte fastna i sand<strong>en</strong>, satt<br />
kvar <strong>en</strong> stund i båt<strong>en</strong> och hämtade andan, innan hon<br />
steg ur d<strong>en</strong> och satte sin fot på fast mark för första gång<strong>en</strong><br />
på länge.<br />
En underbar känsla for g<strong>en</strong>om h<strong>en</strong>nes kropp, hon hade<br />
klarat sig levande från detta äv<strong>en</strong>tyr.<br />
En strandshop låg bara ett femtiotal meter från båt<strong>en</strong>
och hon såg redan hur d<strong>en</strong> unge ägar<strong>en</strong> eller var han<br />
bara anställd, kastade nyfikna blickar på gummibåt<strong>en</strong>.<br />
Hon gick rakt förbi honom och kastade startnyckeln på<br />
bordet bredvid kassan.<br />
– Behåll d<strong>en</strong>, jag behöver inte båt<strong>en</strong> mer.<br />
Han gapade och kom sig inte för att säga något. En båt<br />
för minst femtontus<strong>en</strong> Euro i pres<strong>en</strong>t!? Är hon inte klok?<br />
Ulla fortsatte upp i hotellfoajén på det lilla hotellet bredvid<br />
strand<strong>en</strong> och frågade om hon fick låna telefon för<br />
ett kort lokalsamtal. Hon hade tre st 2-Euromynt i fickan,<br />
som hon lade på disk<strong>en</strong>. En mineralvatt<strong>en</strong> också om det<br />
räcker, tack.<br />
Hon slog numret hem.<br />
Michael svarade.<br />
– Hallå.<br />
– Hej, det är Ulla, jag är… Hon slutade för hon hörde <strong>en</strong><br />
duns. Michael! Var blev du av? Hallå! En ny röst hördes<br />
i lur<strong>en</strong>.<br />
– Vem är det? Ulla kände ig<strong>en</strong> Chantals röst.<br />
– Det är Ulla, var tog Michael väg<strong>en</strong>?<br />
– Han svimmade, nu förstår jag varför. Vi har varit så<br />
fruktansvärt olyckliga! Var är du? Är du ok? Var kan vi<br />
hämta dig?<br />
– Jag är på ett litet hotell någonstans mellan Nice och<br />
Monaco, les Terasses d’Eze. Jag väntar på er. Jag är<br />
oskadd. Kom fort om ni kan.<br />
Hur är det med Michael?<br />
– Vi skall nog få liv i honom. Stanna där du är så kommer<br />
vi.<br />
Chantal skakade liv i Michael och jag hämtade Linda,<br />
som satt på sin terrass och stirrade rakt ut i luft<strong>en</strong>, som<br />
hon gjort för det mesta sedan h<strong>en</strong>nes bästa vän försvann.<br />
Vi kastade oss alla fyra in i Michaels bil och drog i väg<br />
mor Eze. Michael kunde knappt få fram ett ord.<br />
– Är hon ok? Lät hon rädd?<br />
– Jag tyckte hon lät ok, hon sa att hon var oskadd.<br />
– Måste du köra som <strong>en</strong> gammal kärring Calle!? Undrade<br />
Michael irriterat.<br />
– Jag håller 150 knutar, vill du att vi åker fast för fortkörning<br />
så vi får traggla med polis<strong>en</strong> <strong>en</strong> halvtimme?<br />
– Förlåt, jag är bara så, så djävla orolig. Michael grät<br />
som ett barn. Spelar<strong>en</strong>, Solvallas skräck, ryssmaffians<br />
ledare, grät som ett barn.<br />
Jag har varit så fruktansvärt rädd, hulkade han. Ni förstår<br />
va?<br />
– Vi förstår, sa Chantal, Linda och jag med <strong>en</strong> mun.<br />
Chantal klappade honom tröstande på axeln. Linda lade<br />
sin arm om honom. Hon bölade också. Du får snart
träffa h<strong>en</strong>ne.<br />
Jag körde d<strong>en</strong> snabbaste väg<strong>en</strong> via Fréjus- St Raphael<br />
och Nice och fortsatte i riktning mot Monaco i <strong>en</strong>lighet<br />
med Michaels GP-Navigator, som berättade att det var<br />
ett avstånd på 124,2 kilometer till Eze från St Tropez.<br />
– Det skall du klara på <strong>en</strong> timme! sa Michael och försökte<br />
tala utan att hulka.<br />
– Tyvärr, <strong>en</strong> timme och tio minuter tog det, sa jag när vi<br />
svängde in framför det lilla hotellet, m<strong>en</strong> det är nog<br />
rekord på sträckan. Det luktade bränt gummi om de<br />
dyra amerikanska däck<strong>en</strong>.<br />
Ulla stod väntande framför hotellet. Alla grät och omfamnade<br />
h<strong>en</strong>ne i tur och ordning. Först <strong>en</strong> gång och s<strong>en</strong><br />
<strong>en</strong> gång till. Michael grät fortfarande när vi satte oss på<br />
hotellterrass<strong>en</strong> och åt, Ulla var hungrig och vi insåg att<br />
vi också var hungriga för första gång<strong>en</strong> sedan Ulla försvann.<br />
– Berätta vad som hänt, snälla Ulla sa jag, när jag svalt<br />
första tuggan på d<strong>en</strong> saftiga biff<strong>en</strong> jag beställt in, vi har<br />
varit helt ställda och förtvivlade, eftersom kidnappar<strong>en</strong><br />
aldrig hörde av sig. Vi har försökt på alla möjliga sätt att<br />
få upp ett spår, sa jag, m<strong>en</strong> det har varit omöjligt.<br />
– Jag vet bara att jag vaknade upp i ett mörkt rum med<br />
<strong>en</strong> ömmande smärta på hals<strong>en</strong>, sa Ulla. Jag tror att jag<br />
hade blivit sövd med ett bedövningsmedel i <strong>en</strong> pil eller<br />
injektionsspruta.<br />
Ganska snart fattade jag att jag befann mig ombord på<br />
ett fartyg. Det var först ljudet, ett kluckande, sedan rörels<strong>en</strong>,<br />
hela rummet rörde sig rytmiskt fast oregelbundet.<br />
När jag äntlig<strong>en</strong> hittade strömbrytar<strong>en</strong>, såg att jag<br />
befann mig i <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> hytt på ett fartyg. Ganska elegant<br />
hytt faktiskt, m<strong>en</strong> med tanke på storlek<strong>en</strong>, tillhörde d<strong>en</strong><br />
nog <strong>en</strong> besättningsman och inte <strong>en</strong> gäst.<br />
Ulla berättade hela histori<strong>en</strong> om sitt samtal med oligark<strong>en</strong>,<br />
Jerg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko, vars son blivit kidnappad av <strong>en</strong><br />
ryss som heter Zirganov, <strong>en</strong> före detta KGB-ag<strong>en</strong>t som<br />
har stulit diamanter för miljarder dollar av Truch<strong>en</strong>ko,<br />
ryssmaffian och KGB. Så han hade varit död nu om det<br />
inte varit för son<strong>en</strong>.<br />
– Zirganov, vem är det? sa Michael<br />
– Du skall snart få höra vem han är.<br />
Ryss<strong>en</strong> visste att Truch<strong>en</strong>ko inte skulle tveka att ta ut<br />
honom, som han sa, så därför hade han redan innan han<br />
g<strong>en</strong>omförde sin kupp, planerat att kidnappa Truch<strong>en</strong>kos<br />
son, som han fortfarande efter femton år håller som<br />
gisslan. När jag sa att jag inte fattade vad han m<strong>en</strong>ade,<br />
jag hade aldrig hört talas om <strong>en</strong> ryss som hette Zirganov,<br />
eftersom det var <strong>en</strong> vanlig sv<strong>en</strong>sk affärsman som hjälpt
mig att rymma från Ukraina, Torst<strong>en</strong> Hellerborn.<br />
Då berättade han att de är <strong>en</strong> och samma person. Torst<strong>en</strong><br />
är eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> ryss och har varit KGB ag<strong>en</strong>t med<br />
överstes grad i Sverige under många år. Det var alltså<br />
Lars, som jag utan att ana ett dugg hjälpte till att smuggla<br />
ut ur Ukraina när jag trodde att Torst<strong>en</strong> var <strong>en</strong> vänlig<br />
man som ville hjälpa mig och <strong>en</strong> stackars ukrainsk man<br />
som väntade på sin son i Sverige. Pojk<strong>en</strong> heter eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong><br />
Nickolai, m<strong>en</strong> kallades för Nicky och är väl arton år<br />
vid det här laget. Om han lever vill säga, fortsatte Ulla.<br />
Hon berättade vidare att hon var helt säker på att<br />
Truch<strong>en</strong>ko skulle döda h<strong>en</strong>ne, eftersom hon inte kom<br />
ihåg adress<strong>en</strong> till det hus i Bromma dit Torst<strong>en</strong> fört Nicky<br />
när hon kom till Sverige, m<strong>en</strong> han bara övergav fartyget<br />
utan förvarning och stack med alla sina män.<br />
När hon inte längre hörde några ljud ombord pillade<br />
hon upp låset på sin dörr och lyckades få loss <strong>en</strong> gummibåt<br />
som fanns ombord.<br />
– Så här är jag nu. Ing<strong>en</strong> har krökt ett hårstrå på mitt<br />
huvud, Truch<strong>en</strong>ko verkar vara <strong>en</strong> riktig g<strong>en</strong>tleman.<br />
Bortsett från att han är kidnappare och mördare förstås<br />
och förmodlig<strong>en</strong> tänkte mörda mig, eftersom jag trots<br />
allt kunde få honom inspärrad i många år, vilket jag sa<br />
till honom, avslutade Ulla.<br />
– Samma sak kan man säga om Torst<strong>en</strong>, sa Michael,<br />
som nu slutat hulka.<br />
Vi hade fått aptit<strong>en</strong> tillbaka och åt och drack så vi var<br />
ganska berusade när vi skulle åka hem. Chantal var som<br />
vanligt nykter, hon dricker inte mycket, så hon fick köra.<br />
Michael satt i baksätet och kunde inte släppa Ulla, trots<br />
att han var livrädd, han gillade inte Chantals franska<br />
körstil, m<strong>en</strong> allt gick bra.<br />
Michael tog kontakt med kommissarie Goletto vid Nicepolis<strong>en</strong><br />
och informerade honom om att Ulla kommit<br />
tillbaka välbehåll<strong>en</strong>. Han ville förstås tala med Ulla så<br />
snart hon återhämtat sig, hon somnade så snart hon<br />
kommit innanför dörr<strong>en</strong>.<br />
Vi satte oss efteråt ner och gick ig<strong>en</strong>om det som hänt.<br />
Det som hänt Ulla och sprängning<strong>en</strong> av vår villa måste<br />
på något sätt ha ett samband. Sambandet var trolig<strong>en</strong><br />
Zirganov, eller Torst<strong>en</strong> Hellerborn som var d<strong>en</strong> gem<strong>en</strong>samma<br />
länk<strong>en</strong>, något annat kom vi inte på. M<strong>en</strong> varför<br />
skulle Zirganov göra inbrott hos oss? Där kunde vi inte<br />
se något samband alls.<br />
De båda kidnappningarna hänger ihop, äv<strong>en</strong> om det har<br />
gått fjorton år mellan dem. Var finns då sambandet med<br />
dig Charles? Vinet eller Feudos död? Kanske, m<strong>en</strong> det<br />
verkar inte troligt.
Det verkade som om vi hade blivit brickor i ett större<br />
spel, plötsligt handlade det om miljarder dollar. Kidnappning<br />
och mord har utförts för mindre belopp.<br />
– Frågan är hur vi skall bli av med alla hot mot våra<br />
familjer och hem. Kan polis<strong>en</strong> hjälpa oss? Knappast, de<br />
skulle aldrig tro på <strong>en</strong> sådan rövarhistoria, sa jag.<br />
– Vad har vi för resurser själva då? undrade Michael.<br />
Glöm inte att vi har med hänsynslösa mördare att göra.<br />
Jag funderade på mitt samarbete för ungefär ett år sedan<br />
tillsammans med Erkki, där vi lyckades eliminera ett<br />
antal fula skurkar utan att själv begå några brott, inga<br />
större i alla fall.<br />
– Erkki skulle vi ev<strong>en</strong>tuellt kunna ha nytta av, han är <strong>en</strong><br />
klurig fan, sa jag och har sagt att han är på väg hit. Han<br />
är förbannad på bank<strong>en</strong> som lurat av honom hans båt.<br />
Han är användbar till <strong>en</strong> hel del och har fördel<strong>en</strong> att han<br />
är totalt okänd för de skurkar vi trolig<strong>en</strong> har att göra<br />
med, både ukrainar<strong>en</strong> och ryss<strong>en</strong>.<br />
– När tänker han komma till Europa? frågade Michael<br />
– Vet ej, m<strong>en</strong> jag kan skicka ett mejl och fråga, svarade<br />
jag.<br />
Jag fick svar efter ett par timmar när Erkki hade vaknat:<br />
”Hej<br />
Vi har planerat att avresa på lördag och anländer till<br />
Nice på söndag, första morgonflyget med Air France.<br />
Jag reser med <strong>en</strong> kamrat som heter Kate. (Skall visa<br />
h<strong>en</strong>ne Paris på lördag) Kan vi kvarta över hos er?<br />
Vi hyr <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> bil och kommer förbi. Jag hittar väg<strong>en</strong>!<br />
Hälsningar<br />
Captain Crook”<br />
Jag svarade:<br />
”Jag möter vid flygplats<strong>en</strong>, vi har tillräckligt med bilar,<br />
så du behöver inte hyra.<br />
Hälsningar<br />
Calle T”<br />
– Vad kan vi göra redan nu? frågade jag<br />
Jag hämtade <strong>en</strong> antecknings<strong>bok</strong> och började lista åtgärder.<br />
+Ta reda på namnet på fartyget där Ulla satt kidnappad,<br />
sa jag. Kontakta mäklare eller uthyrare av stora fartyg<br />
+Ta reda på om Torst<strong>en</strong> fortfarande finns i Stockholm.<br />
+Försöka lista ut om det finns adoptionspapper eller<br />
annat på <strong>en</strong> Lars/Nicky från 1989, hur det nu skall gå<br />
till.<br />
+Leta upp Lapointe och fråga om vinet som försvann.<br />
– Vi kan sticka ut till fartyget med din Riva nu direkt,
Ulla sover. Chantal och Linda kan vakta h<strong>en</strong>ne.<br />
– Nej, aldrig i livet sa Michael att jag lämnar h<strong>en</strong>ne nu.<br />
– Ta med dig Chantal i Rivan, du har ju kustskepparexam<strong>en</strong><br />
Calle, du vet var fartyget ligger på ett<br />
ungefär. Rakt utanför Eze.<br />
Sagt och gjort. Med Chantal vid min sida styrde vi<br />
Michaels läckra Riva med sitt fördäck av mahogny ut<br />
från hamn<strong>en</strong> i St Tropez. Jag ställde in kompassriktning<strong>en</strong><br />
mot <strong>en</strong> punkt där jag räknat ut att fartyget<br />
borde ha ankrat upp.<br />
Att köra d<strong>en</strong>na Riva i 40 knop kändes i snabbaste laget<br />
med tanke på sjögång<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> båt<strong>en</strong> låg fint i vattnet och<br />
vi ville nå fram så fort som möjligt.<br />
Vi hade tur, jag hade gissat ganska rätt på fartygets position<br />
och vi drog ett varv runt fartyget utan att se <strong>en</strong><br />
människa ombord. Fartygets namn var Elise med hemmahamn<br />
Isle of Man, ganska vanligt för fartyg på Franska<br />
Rivieran.<br />
Jag bedömde att fartyget var ca 150 meter långt, ganska<br />
nytt och luxuöst, förmodlig<strong>en</strong> ett itali<strong>en</strong>skt bygge. Linjerna<br />
som var extremt läckra, nästan futuristiska, tydde<br />
på det.<br />
Vi vände direkt tillbaka till och förtöjde i St. Tropez.<br />
Försök nu se ut som om det är vår båt, sa jag till Chantal.<br />
Hon log mot mig och sa:<br />
– Aldrig, din snobb.<br />
– För min skull.<br />
– Ok. Du får hjälpa mig av i så fall, så att jag inte trattar<br />
på ändan, svarade hon, låtsas att du är <strong>en</strong> g<strong>en</strong>tleman<br />
alltså.<br />
– Deal.<br />
När vi kom tillbaks till Sainte Maxime, hade Ulla vaknat<br />
och satt tätt intill Michael med armarna om honom. De<br />
hade gråtit ig<strong>en</strong> båda två.<br />
– Jag vill att vi samlas allihop, sa Michael, vi har något<br />
viktigt att tala med er om.<br />
Vi satte oss runt bordet på deras terrass och Michael tog<br />
till orda. Alla lyssnade uppmärksamt:<br />
– Jag har talat med Ulla och fått lite mer information om<br />
vad som hände ombord. Vistels<strong>en</strong> ombord har varit traumatisk<br />
och jag vill inte att hon skall behöva dissekera<br />
detta hos polis<strong>en</strong> fram och tillbaka. Vi vet ju vem<br />
kidnappar<strong>en</strong> är, m<strong>en</strong> anser det inte m<strong>en</strong>ingsfullt att blanda<br />
in polis<strong>en</strong> i detta, de kan ändå aldrig hitta honom. Ulla<br />
och jag har tagit ett beslut, som vi alla måste ställa upp<br />
bakom, att inte nämna om båt<strong>en</strong> eller oligark<strong>en</strong> för någon.<br />
Glöm allt om båt<strong>en</strong> alltså!
Vår officiella version är d<strong>en</strong>, att Ulla suttit inlåst i ett<br />
mörkt utrymme i ett hus någonstans på landet och att<br />
hon med förbundna ögon togs i <strong>en</strong> bil till <strong>en</strong> plats nära<br />
hotellet, där vi hittade h<strong>en</strong>ne. Hon har inte hört några<br />
ljud, annat än kacklande höns och ett och annat hundskall<br />
och inte sett någonting..<br />
Hon har inte talat med eller sett någon av sina kidnappare,<br />
bara fått lite mat g<strong>en</strong>om <strong>en</strong> lucka i <strong>en</strong> dörr. End of<br />
story.<br />
Kapitel 15<br />
Sainte Maxime<br />
D<strong>en</strong> 3 juni 1996<br />
Bordet var dukat på terrass<strong>en</strong> till deras villa. Salvatore<br />
dag<strong>en</strong> till ära klädd i vit sid<strong>en</strong>kostym och hans hustru<br />
Raquel i lika vit dräkt i samma material.<br />
Intill Raquel satt B<strong>en</strong>gt de Leurs, Salvatores bäste vän,<br />
sv<strong>en</strong>sk vinhandlare från Grasse, Salvatore hade B<strong>en</strong>gts<br />
franska fru Beatrice vid sin sida. Det var inget stort sällskap,<br />
eftersom värdparet inte hade någon familj, vilket<br />
var lite vemodigt <strong>en</strong> dag som d<strong>en</strong>na. Sammanlagt var de<br />
sexton personer, förutom deras närmaste vänner, var<br />
det grann<strong>en</strong>, gamla madame, Salvatores förtrogne i vinfrågor<br />
monsieur och madame Lapointe från Paris, samt<br />
ett par av cheferna från Salvatores företag, ett reparationsvarv<br />
för lyxbåtar i Cannes. Stämning<strong>en</strong> var på topp.<br />
B<strong>en</strong>gt de Leurs höll ett litet tal.<br />
”Kära vänner, vi har samlats i dag för att fira <strong>en</strong> lycklig<br />
tilldragelse i ert eleganta hem. Vi har haft glädj<strong>en</strong> att<br />
känna Raquel och Salvatore ända sedan de flyttade in<br />
på Rivieran Det är väl, låt mig se, åtta år sedan. Vi har<br />
haft många trevliga och glada stunder i ert underbara<br />
sällskap och hoppas att anledning<strong>en</strong> till att vi alla sam-
lats här i dag inte skall ändra på detta. Vi vill höja ett glas<br />
och lyckönska er till er lille gosse Felipe, som jag vet att<br />
ni längtat så innerligt efter”.<br />
Dopet firades hela natt<strong>en</strong>, vilket tog på Raquels krafter,<br />
hon hade fått amma lille Felipe med jämna mellanrum<br />
ända tills han somnade vid tiotid<strong>en</strong> på kväll<strong>en</strong>.<br />
Felipe var ett efterlängtat barn.<br />
Efter d<strong>en</strong> första himlastormande lyckan av att vara tillsammans,<br />
hade deras förhållande efterhand förändrats<br />
<strong>en</strong> hel del.<br />
Salvatore hade sidor som inte var så trevliga och de<br />
gick inte att dölja i längd<strong>en</strong>. Han var storspelare med ett<br />
upp<strong>en</strong>bart spelbero<strong>en</strong>de och tillbringade minst <strong>en</strong> dag i<br />
veckan i Monte Carlo. Han hade stora spelskulder, som<br />
Raquel var lyckligt ovetande om. Hans företag gick<br />
emellertid bra, det fanns gott om lyxbåtar som behövde<br />
service och vinterförvaring och kunderna hade gott om<br />
p<strong>en</strong>gar, m<strong>en</strong> allt han tjänade gick till spel och investeringar<br />
i sin vinkällare. Utgifter som han inte tyckte var<br />
viktiga gav han högaktningsfullt fan i att betala.<br />
Bank<strong>en</strong> hade börjat jaga honom på p<strong>en</strong>gar, och hade<br />
stämt honom två gånger för att få ut dem ur huset, vilket<br />
hon inte heller fått reda på. G<strong>en</strong>om att anlita skickliga<br />
advokater hade han hitintills lyckats förhindra avhysning.<br />
Det var inte så länge sedan han beslutat sig för att rätta<br />
till alltihop. Han hade avstått från spel under så lång tid<br />
att han kunnat skrapa ihop så mycket p<strong>en</strong>gar att han<br />
skulle bli av med bank<strong>en</strong>s krav, det var eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> inga<br />
stora p<strong>en</strong>gar. D<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> han hade p<strong>en</strong>garna i hand<strong>en</strong>,<br />
beredd att gå till bank<strong>en</strong> för att betala (han var högst<br />
etthundra meter därifrån), tvärvände han plötsligt på<br />
klack<strong>en</strong>, gick och hämtade bil<strong>en</strong> i garaget i c<strong>en</strong>trum av<br />
Nice och åkte till Casinot i Monte Carlo i stället, varför<br />
inte vinna ihop till hela skuld<strong>en</strong>. Resultatet blev som<br />
vanligt: Han spelade bort alltihop. Inga p<strong>en</strong>gar till bank<strong>en</strong>.<br />
Sv<strong>en</strong>skarna måste vara korkade tänkte han, som inte<br />
tog till hårdare metoder för att få honom att betala. Han<br />
hånflinade vid tank<strong>en</strong> på deras flathet. De hade inte på<br />
Rivieran att göra om de inte visste hur man kasserar in<br />
<strong>en</strong> skuld.<br />
Kanske skulle han <strong>en</strong> dag tvingas realisera <strong>en</strong> del av sin<br />
fina vinsamling, som han byggt upp med hjälp av Mr<br />
Lapointe, som var anställd vid d<strong>en</strong> stora Auktionsfirman<br />
i Paris. B<strong>en</strong>gt deLeurs hade varit behjälplig med att anskaffa<br />
<strong>en</strong> stor del av investeringsobjekt<strong>en</strong>.<br />
Han hade säkert investerat fyrtio miljoner franc i källa-
<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> det skulle vara <strong>en</strong> förlustaffär att börja sälja av<br />
vinet nu.<br />
Visst insåg han att skuld<strong>en</strong> till bank<strong>en</strong> var <strong>en</strong> spottstyver<br />
i sammanhanget, m<strong>en</strong> det var på sätt och vis <strong>en</strong> del av<br />
hans spelbero<strong>en</strong>de. Han visste att han skulle kunna betala<br />
om det blev ett skärpt läge, så varför bry sig. Låt<br />
dem gläfsa.<br />
Idioterna!<br />
Tankarna snurrade runt när han återvände hem utan ett<br />
c<strong>en</strong>t på fickan.<br />
För Raquel blev längtan efter ett barn <strong>en</strong> heltidssysselsättning,<br />
som överskuggade allt annat. Hon anlitade alla<br />
möjliga specialister på Rivieran och till sist i Paris, m<strong>en</strong><br />
ing<strong>en</strong> kunde upptäcka några fel.<br />
Försök<strong>en</strong> att bli gravid var det <strong>en</strong>da som höll h<strong>en</strong>ne vid<br />
liv, deras förhållande gick mot katastrof, m<strong>en</strong> hon hoppades<br />
ändå att ett barn skulle vända allt till det bättre.<br />
En dag, när hon gett upp allt hopp, kände hon intuitivt<br />
att hon var gravid. D<strong>en</strong> känslan gick inte att ta miste på.<br />
Äntlig<strong>en</strong>, efter över fem års <strong>en</strong>trägna försök skulle de<br />
få ett barn!<br />
Graviditet<strong>en</strong> fick deras lycka att blomma upp under <strong>en</strong><br />
kort period.<br />
H<strong>en</strong>nes nyfunna lycka kunde också tillskrivas <strong>en</strong> annan<br />
händelse i h<strong>en</strong>nes liv som ingav h<strong>en</strong>ne nytt livsmod.<br />
Raquel hade i hemlighet börjat ta kontakt med sina föräldrar.<br />
Saknad<strong>en</strong> efter h<strong>en</strong>nes familj blev större för varje<br />
dag som gick utan hon hade kontakt med dem. Hon<br />
hade ing<strong>en</strong> annan nära vän som hon kunde anförtro sig<br />
åt.<br />
Hon saknade inte bara sin mamma, utan också pappan,<br />
som hon i sitt hjärta redan förlåtit för hans idiotiska<br />
tilltag.<br />
Raquel hade för några månader sedan kommit till <strong>en</strong><br />
punkt där hon inte längre kunde dölja hur leds<strong>en</strong> hon<br />
var och hade tagit mod till sig och anförtrott Salvatore<br />
att hon tänkte ta kontakt med sina föräldrar.<br />
Hans reaktion kom som <strong>en</strong> chock för h<strong>en</strong>ne, d<strong>en</strong> skulle<br />
komma att slå in ytterligare <strong>en</strong> kil mellan dem som nog<br />
aldrig skulle kunna repareras. Han blev först likblek i<br />
ansiktet som av skräck och sedan skiftade ansiktsfärg<strong>en</strong><br />
till att bli mörkröd av vrede och han var väldigt nära att<br />
klippa till h<strong>en</strong>ne. Han höjde hand<strong>en</strong> till attack, m<strong>en</strong> ändrade<br />
sig i sista sekund<strong>en</strong>.<br />
Hon blev förskräckt över hans utbrott och gick i veckor<br />
och tänkte på vad som hade framkallat hans reaktion.<br />
Det var <strong>en</strong> sida som hon aldrig förr hade sett hos ho-
nom. Skräck<strong>en</strong> ville inte försvinna ur h<strong>en</strong>nes tankar<br />
och hon funderade ständigt på vad som skulle hända<br />
nästa gång han fick ett utbrott. Hon var också rädd att<br />
det skulle gå ut över deras son, Felipe. Hon hade sett <strong>en</strong><br />
skymt i Salvatores ögon, <strong>en</strong> mordisk glimt som gjorde<br />
h<strong>en</strong>ne panikslag<strong>en</strong>.<br />
Efter så många år, vad var det värsta som kunde hända,<br />
om de gav sig till känna för h<strong>en</strong>nes föräldrar, hon var<br />
redan när hon försvann, <strong>en</strong> självständig myndig person<br />
som valt att flytta till ett annat land och gifta sig.<br />
Svaret som formade sig i h<strong>en</strong>nes huvud var:<br />
Ing<strong>en</strong>ting kunde eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> hända, det kunde inte bli<br />
värre än att h<strong>en</strong>nes föräldrar försköt h<strong>en</strong>ne eller gjorde<br />
h<strong>en</strong>ne arvlös, m<strong>en</strong> det fick väl bli så!<br />
M<strong>en</strong> hans häftiga reaktion gjorde att hon tänkte och<br />
analyserade hans bete<strong>en</strong>de dagarna i ända och kom på<br />
att det fanns <strong>en</strong> hel del andra teck<strong>en</strong> som tydde på att<br />
h<strong>en</strong>nes älskade Salvatore hade förändrats. Han var inte<br />
längre lika kärleksfull som tidigare, m<strong>en</strong> det kanske inte<br />
betydde så mycket, det hade hon läst om att äkt<strong>en</strong>skapslyckan<br />
kunde svalna och övergå i någon slags sl<strong>en</strong>trianförhållande,<br />
m<strong>en</strong> att han brydde sig allt mindre om h<strong>en</strong>nes<br />
inviter till sex, som hon hade verkligt stor aptit på,<br />
det tydde på något annat. Ofta försvann han i hela dygn<br />
utan förklaring.<br />
Mystiska samtal på telefon<strong>en</strong>, som han inte komm<strong>en</strong>terade.<br />
M<strong>en</strong> det var med män, som hon visserlig<strong>en</strong> inte<br />
kände, m<strong>en</strong> inga kvinnor. Han verkade ha bekymmer<br />
som han inte anförtrodde h<strong>en</strong>ne. Det hade ing<strong>en</strong>ting<br />
med hans företag att göra, där var det bara framgångar<br />
det visste hon, eftersom hon umgicks med hustrun till<br />
varvschef<strong>en</strong>. Inte med andra kvinnor heller, det skulle<br />
hon ha märkt.<br />
En dag hade hon träffat mäklar<strong>en</strong>, Steve Johansson i<br />
Sainte Maxime, när hon handlade på marknadstorget.<br />
Han hälsade artigt och såg beundrande på h<strong>en</strong>ne. De<br />
konverserade <strong>en</strong> stund och han frågade om de trivdes i<br />
huset och om hur ombyggnad<strong>en</strong> gått.<br />
Hon skrattade och sa att det nog mest var h<strong>en</strong>nes mans<br />
sätt att få ner priset på huset.<br />
Han blev plötsligt allvarlig och sa lågt, så att ing<strong>en</strong> i<br />
närhet<strong>en</strong> skulle höra:<br />
– Det här får jag eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> inte säga, så ni behöver inte<br />
svara, m<strong>en</strong> jag är faktiskt lite orolig. Er man vägrar att<br />
betala räntorna och de avtalade amorteringarna på huslånet<br />
till bank<strong>en</strong>. De har till och med anklagat mig för att<br />
vara i <strong>mask</strong>opi med er man. Har ni tillfälliga problem,<br />
så kanske vi kan hjälpa till att lösa dem på något sätt.
Raquel blev helt ställd, d<strong>en</strong> sidan hade hon inte <strong>en</strong>s<br />
tänkt på, de hade ju god ekonomi, eller?<br />
Hon kände att hon rodnade.<br />
– Jag vet ing<strong>en</strong>ting om min mans sätt att sköta sina affärer,<br />
m<strong>en</strong> det här låter inte bra. Jag skall tala med honom<br />
redan i kväll, detta är ju förfärligt.<br />
– Han har redan blivit stämd av bank<strong>en</strong>, som vill säga<br />
upp lånet, fortsatte Johansson, m<strong>en</strong> er man har skickliga<br />
advokater, så de har inte lyckats. Än så länge, är det<br />
bäst att tillägga. Han tystnade som om han sagt för<br />
mycket.<br />
Raquel såg honom förvånat i ögon<strong>en</strong> och såg att han<br />
också rodnade.<br />
Hon kom ihåg hans våldsamma reaktion förra gång<strong>en</strong><br />
hon vände sig till Salvatore i förtro<strong>en</strong>de, så det vågade<br />
hon inte upprepa. Hon kände sig plötsligt väldigt <strong>en</strong>sam.<br />
Ensam i hela värld<strong>en</strong> när hon insåg att det inte<br />
fanns <strong>en</strong> <strong>en</strong>da människa som hon kunde tala med.<br />
Raquel insåg att hon var tvingad att gå bakom rygg<strong>en</strong> på<br />
sin eg<strong>en</strong> man, ett oerhört stort steg för <strong>en</strong> kvinna med<br />
h<strong>en</strong>nes uppfostran.<br />
För att han inte skulle få reda på h<strong>en</strong>nes förräderi, skaffade<br />
hon <strong>en</strong> mobiltelefon med betalkort som hon gömde<br />
på ett säkert ställe i huset.<br />
Det första samtalet gick till h<strong>en</strong>nes föräldrar. H<strong>en</strong>nes<br />
mamma svarade vänligt, m<strong>en</strong> när hon hörde sin dotters<br />
röst, darrade h<strong>en</strong>nes hand så våldsamt att hon bara lade<br />
på lur<strong>en</strong> utan att säga ett ljud. Raquel gav inte upp, utan<br />
fortsatte att ringa med jämna mellanrum. Äntlig<strong>en</strong> fick<br />
hon kontakt med sin mamma.<br />
Till <strong>en</strong> början var h<strong>en</strong>nes diskussioner med föräldrarna<br />
inte särskilt trevliga, m<strong>en</strong> efterhand gick det allt bättre.<br />
Det vill säga hon talade till att börja med bara med modern,<br />
de hade ganska hetsiga diskussioner, om faderns<br />
bete<strong>en</strong>de och hur hon kunnat bete sig som hon gjort<br />
mot sina föräldrar, som bara ville h<strong>en</strong>ne väl.<br />
Fadern ville inte tala med h<strong>en</strong>ne över huvud taget. Så<br />
småningom, efter flera månaders hemliga samtal med<br />
modern, fick hon också kontakt med sin far. Det var<br />
faktiskt han som ringde.<br />
Raquel hade alltid telefon<strong>en</strong> avstängd när Salvatore var<br />
hemma, m<strong>en</strong> fadern ringde när hon stod i biblioteket<br />
och sorterade böckerna i <strong>bok</strong>stavsordning. Eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong><br />
ville hon inte hemlighålla sina kontakter med föräldrarna,<br />
m<strong>en</strong> hans vredesutbrott när hon tog upp frågan,<br />
låg som ett tungt moln över deras förhållande. Hon var<br />
nog rädd för honom innerst inne, där fanns ett drag,<br />
som hon inte kunde sätta fingret på, var han farlig?<br />
Till sin förvåning grät h<strong>en</strong>nes far så våldsamt när han
väl kom sig för att ringa, att de blev tvingade att avsluta<br />
samtalet efter <strong>en</strong> minut. Nästa gång, någon timme s<strong>en</strong>are,<br />
hade han samlat sig och då gick det bättre.<br />
Han beklagade ur djupet av sitt hjärta att han hade betett<br />
sig så idiotiskt och att detta hade skadat deras relation<br />
<strong>en</strong>ormt, vilket hade gjort dem mycket sorgsna, alla tre.<br />
Hon förlät honom förstås, hans förtvivlan över att inte<br />
få träffa h<strong>en</strong>ne var äkta. Hon hade ju förlåtit honom för<br />
länge sedan. Det här var ju faktiskt det <strong>en</strong>da onda hon<br />
kunde komma på som han hade gjort i hela h<strong>en</strong>nes liv!<br />
Hon hade ju haft fantastiska föräldrar.<br />
De grät båda <strong>en</strong> skvätt och förklarade sedan sin kärlek<br />
till varandra. Vilk<strong>en</strong> idiot hon hade varit. Hon ångrade<br />
bittert att hon inte hört av sig tidigare. Det kändes skönt<br />
att ha någon att anförtro sig åt och hon började tack vare<br />
d<strong>en</strong> täta kontakt<strong>en</strong> med föräldrarna att må bättre för<br />
varje dag som gick.<br />
Vid ett av sina många samtal med sin moder, fick Raquel<br />
reda på att Madame da Silva hade dött i Nice.<br />
Raquel berättade att hon hade träffat h<strong>en</strong>ne just som de<br />
anlänt till Frankrike och att hon hade ljugit om att hon<br />
bodde i Sydafrika.<br />
– Hade hon inte berättat det?<br />
– Nej, hon åkte till Nice och kom aldrig mer tillbaks.<br />
– När dog hon? frågade Raquel<br />
– Det vet jag, för jag har dödsannons<strong>en</strong> här, låt mig se,<br />
hon dog d<strong>en</strong> 23 augusti 1988.<br />
Raquel räknade på fingrarna och blev alldeles kall:<br />
– Det måste ha hänt samma dag som jag träffade h<strong>en</strong>ne<br />
på hotell Negrescu.<br />
Modern fortsatte:<br />
– Hur hon dött fick vi aldrig reda på, hotell av d<strong>en</strong> dignitet<strong>en</strong><br />
var alltid ytterst diskreta när det gällde dödsfall,<br />
sade man. De hade till och med <strong>en</strong> eg<strong>en</strong> läkare som<br />
skrev dödsattest<strong>en</strong>. Eliza hade helt <strong>en</strong>kelt tagit <strong>en</strong> tupplur<br />
efter lunch och dött i sömn<strong>en</strong>.<br />
Madame da Silva hade inga nära anhöriga, och de avlägsna<br />
släktingar som fanns blev mer glada än ledsna att<br />
hon avlidit.<br />
En av dem hade sagt till h<strong>en</strong>nes mamma:<br />
– Jesus, är hon död, jag trodde hon skulle bli hundrafemtio<br />
minst! Vem slog ihjäl h<strong>en</strong>ne?<br />
– Varför undrar ni det? hade mamma frågat.<br />
– Åh, jag vet inte, jag ville väl bara skriva och tacka för<br />
p<strong>en</strong>garna.<br />
Raquel fick <strong>en</strong> klump i mag<strong>en</strong> och tänkte mycket svarta<br />
tankar, m<strong>en</strong> slog sedan bort dem. Hon försökte erinra<br />
sig vad som eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> hände d<strong>en</strong> där dag<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> hon<br />
kom bara ihåg att de hade hittat villan och var så lyck-
liga. Hon sa inget till sin mor om sina tankar.<br />
Långt s<strong>en</strong>are, kanske ett par månader efter samtalet med<br />
mamman, vaknade hon mitt i natt<strong>en</strong> och kom på att<br />
Salvatore försvunnit direkt efter det att de checkat in på<br />
hotell les Meridi<strong>en</strong> och varit borta mycket längre än planerat.<br />
Tänk om han hade mördat h<strong>en</strong>ne för att hon inte<br />
skulle kontakta h<strong>en</strong>nes föräldrar.<br />
Hon tänkte ig<strong>en</strong> på hans våldsamma överreaktion när<br />
hon sagt att hon ville kontakta föräldrarna. Hon sov inte<br />
<strong>en</strong> blund mer d<strong>en</strong> natt<strong>en</strong>, hon badade i svett trots det<br />
svala, luftkonditionerade sovrummet och lakan av äkta<br />
sid<strong>en</strong>.<br />
Hon tog nästa dag reda på namnet på de släktingar som<br />
Madame da Silva lämnade efter sig. Det var lätt att räkna<br />
ut vem det var som var glad att hon avlidit, det fanns<br />
bara två manliga släktingar, d<strong>en</strong> <strong>en</strong>e i fyrtioårsåldern,<br />
d<strong>en</strong> andre 93 år.<br />
Hon skrev ett brev till d<strong>en</strong> yngre av männ<strong>en</strong> och förklarade<br />
att hon fått reda på Elizas dödsfall och att hon hade<br />
träffat h<strong>en</strong>ne samma dag som hon dog och att hon var<br />
fullt frisk. Hon bad honom om <strong>en</strong> fullmakt att kontakta<br />
hotellets läkare för att få <strong>en</strong> kopia av dödsattest<strong>en</strong>.<br />
Han hade ringt det nummer hon uppgivit om han hade<br />
några frågor och hon såg hans meddelande och ringde<br />
tillbaka. Det var <strong>en</strong> arrogant man, som inte var särskilt<br />
angeläg<strong>en</strong> om att ev<strong>en</strong>tuellt behöva betala tillbaka arvet<br />
efter Elize.<br />
– Låt h<strong>en</strong>ne vila i frid, sa han.<br />
M<strong>en</strong> han kunde inte låta bli att tala om att arvingarna<br />
blivit informerade av bank<strong>en</strong> att någon tagit ut femtontus<strong>en</strong><br />
franc i <strong>en</strong> betalautomat, samma dag som hon dog.<br />
Någon hade stulit alla h<strong>en</strong>nes kreditkort, koder och tagit<br />
ut max belopp på h<strong>en</strong>nes kort.<br />
Raquel förklarade att hon skulle vara diskret och att<br />
risk<strong>en</strong> för att d<strong>en</strong> gamla hade begått självmord var uteslut<strong>en</strong>,<br />
så han behövde inte vara rädd att mista sitt arvegods.<br />
Motvilligt gick han med på att skicka <strong>en</strong> fullmakt till<br />
Raquel Feudo, Poste restante Nice.<br />
Hon passade på <strong>en</strong> dag då hon visste att Salvatore var i<br />
Monaco för att titta på <strong>en</strong> större lustjakt som skulle r<strong>en</strong>overas<br />
och åkte in till hotell Negrescu. Hon stegade in<br />
i reception<strong>en</strong> och bad att få tala med hotellmanagern.<br />
Väl inne på hans kontor, berättade hon om sitt är<strong>en</strong>de.<br />
Hon förklarade att h<strong>en</strong>nes föräldrar var bästa vänner till<br />
<strong>en</strong> viss Madame Elize da Silva som beklagligtvis hade<br />
dött på hotellet för ett par år sedan. En av h<strong>en</strong>nes släk-
tingar hade nu bett h<strong>en</strong>ne att skaffa <strong>en</strong> kopia av dödsattest<strong>en</strong>.<br />
– Det är emot vår policy, som ni säkert förstår. Jag beklagar<br />
att vi inte kan lämna ut <strong>en</strong> sådan handling. Ni kan<br />
förstås gå till polis<strong>en</strong>, de har originalet.<br />
– Jag vill inte blanda in polis<strong>en</strong> i onödan, det trodde jag<br />
inte att ni heller önskade? Här är fullmakt<strong>en</strong> från <strong>en</strong> av<br />
h<strong>en</strong>nes släktingar, Manuel da Silva, sa hon och överlämnade<br />
<strong>en</strong> kopia.<br />
Av <strong>en</strong> händelse hade ett annat papper häftat vid fullmakt<strong>en</strong>,<br />
det var ett brev som hon skrivit till tidning<strong>en</strong><br />
Nice Matin.<br />
Managern lämnade omedelbart tillbaks brevet och läste<br />
fullmakt<strong>en</strong>. Han var emellertid snabb i reaktion<strong>en</strong> och<br />
hann läsa d<strong>en</strong> feta rubrik<strong>en</strong> på brevet innan han lämnade<br />
tillbaks det:<br />
”Mord på Hotel Negrescu? Kan man lita på hotellsäkerhet<strong>en</strong><br />
i Nice? Misstänkt mord tystades ner!”<br />
– En sak till, fortsatte hon och avbröt hans läsning av<br />
fullmakt<strong>en</strong>, när jag fick brevet med fullmakt<strong>en</strong> från s<strong>en</strong>or<br />
da Silva, bad han mig påpeka att i bouppteckning<strong>en</strong><br />
framkom <strong>en</strong> märklig anteckning från h<strong>en</strong>nes bank, att<br />
någon hade tagit ut femtontus<strong>en</strong> franc samma dag som<br />
hon dog, vid <strong>en</strong> tidpunkt då hon upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> redan<br />
var död, eller i alla fall låg i säng<strong>en</strong> på sitt rum. Närmare<br />
bestämt klockan halv tre på eftermiddag<strong>en</strong> samma dag.<br />
Vittn<strong>en</strong> bland hotellpersonal<strong>en</strong> hade sagt att de sett h<strong>en</strong>ne<br />
gå upp på rummet direkt efter lunch <strong>en</strong> halv timme tidigare.<br />
Kan någon i hotellpersonal<strong>en</strong> ha stulit kreditkort<strong>en</strong> och<br />
rånat madame da Silva sedan hon dött?<br />
Han reagerade mycket kraftigt på h<strong>en</strong>nes fråga som hon<br />
spottat ut ganska barskt.<br />
– Nu får det banne mig vara nog. Hur kan ni tro att<br />
personal på Rivierans förnämsta hotell skulle vara tjuvar.<br />
Jag försäkrar er att vår anställningspolicy helt eliminerar<br />
sådana risker.<br />
Hon såg att han var uppriktigt förbannad.<br />
Det räcker nu, sa han, jag skall be vår hotelläkare, dr<br />
Martinez om <strong>en</strong> kopia på dödsattest<strong>en</strong>, vart skall han<br />
skicka d<strong>en</strong>?<br />
– Ing<strong>en</strong>stans, Jag vill ha d<strong>en</strong> nu, sa Raquel och beundrade<br />
sin skicklighet att hota utan att hota. Jag vill träffa<br />
dr Martinez nu, annars skickar jag brevet som jag förberett<br />
till Nice Matin.<br />
Hon lade brevet framför honom.<br />
Han läste det inte, rubrik<strong>en</strong> räckte för honom.<br />
Läkar<strong>en</strong>, <strong>en</strong> dr Martinez, som hade sin praktik på Pro-
m<strong>en</strong>ade des Anglais, tog emot h<strong>en</strong>ne direkt, mellan två<br />
pati<strong>en</strong>ter.<br />
Dr Martinez mottagning speglade det distrikt där han<br />
arbetade. Kli<strong>en</strong>telet var gräddan av d<strong>en</strong> förmögna elit<strong>en</strong><br />
i Nice. Praktik<strong>en</strong> var mycket elegant, väntrummet liknade<br />
mer <strong>en</strong> hotellfoajé än ett väntrum.<br />
Att han extraknäckte som hotelläkare på Negrescu var<br />
inte riktigt sant förklarade han, han var mer <strong>en</strong> slags<br />
beskyddare för det läkarteam som ryckte in när hotellets<br />
gäster behövde hjälp.<br />
I det här fallet, eftersom det skett ett plötsligt dödsfall,<br />
hade han ställt upp personlig<strong>en</strong>, eftersom hotellets ägare<br />
bett honom.<br />
Raquel bad om ursäkt för att ha trängt sig på så abrupt,<br />
m<strong>en</strong> som hon sa hon ville bara ha hjälp med att tyda<br />
attest<strong>en</strong>, eftersom h<strong>en</strong>nes latinska kunskaper inom medicinska<br />
termer var ytterst begränsade.<br />
Ett <strong>en</strong>kelt fall, dam<strong>en</strong> hade dött i sömn<strong>en</strong>. Han såg direkt,<br />
med stöd av sin långa erfar<strong>en</strong>het som läkare att det<br />
var <strong>en</strong> naturlig död, inga teck<strong>en</strong> på våld kunde hittas. Dr<br />
Martinez var lite överlägs<strong>en</strong> i ton<strong>en</strong>, inte <strong>en</strong> ovanlig attityd<br />
bland socitetsläkare.<br />
Hade han företagit någon obduktion?<br />
Nej, han hade inte tyckt det var nödvändigt. Han var<br />
fortfarande överdrivet älskvärd.<br />
– Trots att d<strong>en</strong> döda blivit rånad på hotellrummet?<br />
Hon iakttog honom mycket noga när hon lite vårdslöst<br />
kastade ur sig frågan. Hon såg att han blev obehagligt<br />
berörd, m<strong>en</strong> han svarade inte.<br />
– Jag är leds<strong>en</strong>, fortsatte hon, m<strong>en</strong> jag tycker det ser ut<br />
som om ni försökt hjälpa hotelledning<strong>en</strong> med att dölja<br />
ett brott. Vad tycker ni själv att det ser ut som?<br />
Vad tror ni <strong>en</strong> noggrann polisutredning skulle tycka om<br />
att ni använder er läkarkompet<strong>en</strong>s för att dölja obehagliga<br />
incid<strong>en</strong>ter på ett av stad<strong>en</strong>s bästa hotell? Och vad<br />
tror ni skandalpress<strong>en</strong> skulle kunna krama ut av detta?<br />
Det skulle inte vara bra för hotellets rykte.<br />
– Vad vill ni ha ut av detta? flämtade han. Jag kan väl<br />
medge att jag inte undersökte dam<strong>en</strong> så noggrant. Att<br />
hon var rånad, att det kunde vara fråga om ett brott,<br />
kanske mord, blev jag aldrig informerad om.<br />
En sak kan jag i så fall säga till mitt försvar, om det var<br />
mord, så var det utfört av <strong>en</strong> professionell mördare.<br />
Ing<strong>en</strong>ting som jag kunde se utifrån min erfar<strong>en</strong>het tydde<br />
på något brott. Hade ledning<strong>en</strong> informerat mig om rånet,<br />
hade jag förstås varit tvingad att företa <strong>en</strong> obduktion.<br />
Det är tyvärr för s<strong>en</strong>t nu, d<strong>en</strong> avlidna kremerades på de<br />
anhörigas begäran.<br />
– Ni vill alltså inte helt utesluta att hon kan ha blivit<br />
bragt om livet?
– Ing<strong>en</strong>ting kan uteslutas, suckade han lamt.<br />
– Jag ber att få tacka för er uppriktighet. Jag kommer<br />
inte att vidtaga fler åtgärder med anledning av detta samtal,<br />
det tjänar ing<strong>en</strong>ting till att försöka återuppväcka döda.<br />
Hon reste sig häftigt från stol<strong>en</strong> och lämnade hans kontor.<br />
H<strong>en</strong>nes parfym stannade kvar och låg som <strong>en</strong> behagligt<br />
dämpande filt över d<strong>en</strong> magsyra han kände välla<br />
upp i matstrup<strong>en</strong>.<br />
Läkar<strong>en</strong>s överlägsna attityd var som bortblåst.<br />
Han satt kvar som i trance m<strong>en</strong> studerade ändå hur h<strong>en</strong>nes<br />
vackra bakdel svängde med <strong>en</strong> slags självklar erotisk<br />
rotation när hon gick ut ur hans stora kontor.<br />
I normala fall, skulle han ha uppskattat d<strong>en</strong>na syn. Inte<br />
nu, i stället torkade han kallsvett<strong>en</strong> ur pannan. Det här<br />
var obehagligt. Han skulle omedelbart tala med hotellets<br />
säkerhetsledning.<br />
Merde, merde, merde, väste han mellan tänderna och<br />
lyfte telefonlur<strong>en</strong>.<br />
Kapitel 16<br />
Kiev<br />
D<strong>en</strong> 16 februari 1989<br />
Vinja tog <strong>en</strong> taxi från c<strong>en</strong>tralstation<strong>en</strong> i Kiev till hotellet,<br />
Premier Palace. Hon gick in i d<strong>en</strong> stora hotellfoajén och<br />
letade upp <strong>en</strong> interntelefon.<br />
– “Mr Hellerborn please“.<br />
Han svarade efter tre signaler<br />
– Hellerborn.<br />
– God dag, det är Vinja, började hon försynt, vi träffades<br />
för två veckor sedan.<br />
– Ja visst, svarade han vänligt. Du tror väl inte att jag<br />
glömt dig. Jag är leds<strong>en</strong> att jag försvann så plötsligt. Kan<br />
vi träffas?<br />
– Gärna, sa hon.<br />
– Var är du nu?<br />
– I hotellfoajén.<br />
– Det är bättre om vi inte ses tillsammans för tillfället.<br />
Kan du komma till Antique Shop Kontaktava, som ligger<br />
på torget med samma namn om <strong>en</strong> timme?<br />
– Ja, jag tror jag hittar.<br />
– Gå bara in i antikaffär<strong>en</strong>, så träffas vi där. Om jag inte<br />
har kommit, så bara vänta, jag kommer så fort jag kan.
Hon hade ju gott om tid, så hon tog <strong>en</strong> buss till <strong>en</strong> gata<br />
i närhet<strong>en</strong> av Kontaktovatorget och prom<strong>en</strong>erade långsamt<br />
d<strong>en</strong> sista bit<strong>en</strong>. Hon hade aldrig satt sin fot i <strong>en</strong><br />
antikaffär, så det var lite spännande att kliva in.<br />
Affär<strong>en</strong> var lite dunkel, m<strong>en</strong> ganska stor. Där fanns allehanda<br />
antika möbler och <strong>en</strong> stor samlig ryska ikoner.<br />
Hon såg sig lite vilset omkring, m<strong>en</strong> såg ing<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk<br />
affärsman.<br />
En man i femtioårsåldern, kanske var det innehavar<strong>en</strong>,<br />
frågade om hon ville ha hjälp med att titta på något speciellt.<br />
Hon log och sa att hon bara ville se sig omkring.<br />
– Självklart, säg bara till om det är något jag kan hjälpa<br />
till med sa mann<strong>en</strong>.<br />
En kvart s<strong>en</strong>are kom Torst<strong>en</strong> Hellerborn in i affär<strong>en</strong>.<br />
Han såg allvarligare ut nu än han gjort förra gång<strong>en</strong>.<br />
Han gick direkt fram till h<strong>en</strong>ne och tog h<strong>en</strong>nes hand.<br />
De gick runt <strong>en</strong> stund i antikaffär<strong>en</strong> lite på måfå. Inga<br />
andra kunder syntes till i affär<strong>en</strong>.<br />
Plötsligt öppnade Hellerborn <strong>en</strong> smal dörr som knappt<br />
syntes i d<strong>en</strong> mörka träpanel<strong>en</strong> och visade åt h<strong>en</strong>ne att<br />
stiga in. Han stängde snabbt dörr<strong>en</strong> bakom sig. De befann<br />
sig i ett litet kontor med två stolar och ett litet antikt<br />
bord.<br />
– Bli inte förskräckt, sa han dämpat, samtidigt som han<br />
gav h<strong>en</strong>ne ett teck<strong>en</strong> med hand<strong>en</strong> att sätta sig ner. Hon<br />
lydde häpet och de satte sig på varsin stol, mitt emot<br />
varandra med skrivbordet som <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> barriär emellan<br />
sig.<br />
– Jag känner innehavar<strong>en</strong> och vet att vi kan tala ostörda<br />
här. Vinja visste ju att man aldrig kunde veta om någon<br />
lyssnade på vad man sa, så hon förstod hans<br />
försiktighet.När du berättade att du ville komma till<br />
Sverige för att arbeta, lät du verklig<strong>en</strong> bestämd, som om<br />
du planerat detta länge, m<strong>en</strong> inte hittat någon möjlighet.<br />
Det du vill, kan jag hjälpa dig med. Jag kan se till att du<br />
kommer till Sverige, ordna utbildning och arbete, först<br />
i familj, där du får hjälpa till med barn och s<strong>en</strong>are, när<br />
du lärt dig språket skaffa dig ett annat jobb eller se till att<br />
du får d<strong>en</strong> utbildning du drömmer om. Inget skumt som<br />
prostitution och liknande, jag sysslar inte med sådant.<br />
– M<strong>en</strong> varför vill du hjälpa just mig, frågade hon, mer<br />
än lite chockad av hans utspel?<br />
– Det är faktisk lite av <strong>en</strong> slump, du råkar passa in i d<strong>en</strong><br />
profil jag söker just nu för ett specialprojekt och att du<br />
kan hjälpa mig samtidigt som jag hjälper dig.<br />
– Med vad? frågade hon.<br />
Han såg h<strong>en</strong>ne djupt in i ögon<strong>en</strong>.<br />
– Titta noga på mig nu och lyssna på vad jag säger. Om<br />
du är intresserad att följa med till Sverige, blir det offi-
ciellt som min fru. Jag ordnar alla erforderliga handlingar.<br />
Du, jag och vår lille son flyger till Stockholm på<br />
fredag. Mer behöver du inte veta för närvarande. Inte<br />
heller får du säga ett ord till någon. Om du känner att du<br />
inte vill, så skall du bara säga det till mig nu, så kan du<br />
bara åka hem ig<strong>en</strong>, så träffas vi inte mer. M<strong>en</strong> om du vill<br />
ha ett nytt och bättre liv, så är det din stora chans, det<br />
lovar jag dig.<br />
Hon stirrade storögt på honom. Han såg g<strong>en</strong>omärlig ut<br />
och var gravt allvarlig. Det var som om han visste att<br />
han g<strong>en</strong>om att be h<strong>en</strong>ne se h<strong>en</strong>ne i ögon<strong>en</strong> kunde förvissa<br />
h<strong>en</strong>ne om att han hade goda avsikter. Vad berodde<br />
det på att hon fått så stort förtro<strong>en</strong>de för honom? Det<br />
var ögon<strong>en</strong>. Där fanns <strong>en</strong> vänlighet och ärlighet som<br />
hon kände rakt in i hjärtat. Hon tänkte ig<strong>en</strong>om sin situation<br />
under <strong>en</strong>, två minuter under tystnad. Så såg hon<br />
honom på nytt in i ögon<strong>en</strong>.<br />
– Ja det stämmer, jag vill verklig<strong>en</strong> komma härifrån, här<br />
finns ing<strong>en</strong> framtid. Två av mina vänner har blivit mördade<br />
det s<strong>en</strong>aste året. Jag vet inte varför, m<strong>en</strong> jag litar på<br />
dig. M<strong>en</strong> vår lille son? Vad m<strong>en</strong>ar du?<br />
– Det är bäst om du inget vet sa han, m<strong>en</strong> du har rätt, du<br />
kan lita på mig.<br />
– Jag vet inte vad jag skall säga, det kom plötsligt, m<strong>en</strong><br />
jag har planerat länge att försöka träffa någon som du<br />
som kanske kunde hjälpa mig. Så det är väl så att jag<br />
vill, ja jag vill följa med till ett nytt land! Tala bara om<br />
vad du vill att jag skall jag göra.<br />
Vinja blev upprörd och upphetsad på samma gång.<br />
– Det här gick väldigt fort, det måste du väl förstå?<br />
– Ja, det är självklart att jag förstår. M<strong>en</strong> det är det som<br />
är poäng<strong>en</strong>. Det finns ing<strong>en</strong> tid att förlora, och vår lille<br />
son måste ut ur landet snarast möjligt. Det får du förlåta,<br />
m<strong>en</strong> jag har tagit reda på lite uppgifter om dig, jag måste<br />
också kunna lita på dig, det är r<strong>en</strong>a försiktighetsåtgärder.<br />
Om du får reda på att någon forskat lite om dig och<br />
din familj, behöver du inte vara rädd. Mina kontakter är<br />
vatt<strong>en</strong>täta. Det som händer nu, är att jag kommer att ta<br />
ett par passbilder på dig, sedan åker du till ett varuhus<br />
och köper <strong>en</strong> uppsättning med praktiska reskläder,<br />
lågklackade skor, blå jeans och <strong>en</strong> <strong>en</strong>kel jacka med<br />
mössa. Köp <strong>en</strong> hopfällbar lit<strong>en</strong> sportbag som du kan ta<br />
hem och fylla med personliga saker som du måste ta<br />
med dig. Var selektiv, hellre för lite än för mycket. Kläder<br />
och annat som du kommer att behöva, ordnar vi så<br />
att du får i Sverige. Du kan handla i de bästa butikerna.<br />
Jag följer med och tar hand om kläderna så länge, så att<br />
du slipper ta hem dem och tvingas förklara för dina<br />
föräldrar var du fått p<strong>en</strong>gar att köpa <strong>en</strong> massa dyra kläder.
Så var det passbilder, fortsatte han och tog upp <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
kamera och fotograferade h<strong>en</strong>ne framifrån. Han tog sex–<br />
sju bilder.<br />
– På fredag morgon klockan fem, kommer <strong>en</strong> bil att<br />
stanna utanför din bostad. Håll dig gömd så att du kan<br />
se in i bil<strong>en</strong>. En svart Volga. Om du ser att jag är med så<br />
hoppar du bara in. Om jag inte är med så går du bara<br />
hem ig<strong>en</strong> och glömmer alltihop. Vi kan inte ha mer<br />
kontakt innan dess.<br />
Du får vara beredd att byta kläder i bil<strong>en</strong> på väg till<br />
flygplats<strong>en</strong>, så klä dig inte för komplicerat, det kan bli<br />
lite trångt i bil<strong>en</strong>.<br />
– Vet du var jag bor?<br />
– Ja jag vet var du bor, det var <strong>en</strong> del av min lilla undersökning.<br />
Det var eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> därför vår supé förra gång<strong>en</strong><br />
vi sågs avslutades lite abrupt. Jag skulle gärna ha velat<br />
prata lite mer med dig, m<strong>en</strong> visste att jag skulle bli<br />
tvung<strong>en</strong> att jobba halva natt<strong>en</strong> så snart jag bestämt mig<br />
för att du var rätt person för detta. Han tog h<strong>en</strong>nes hand.<br />
Att jag s<strong>en</strong> blev tvingad att åka så snabbt var inte planerat.<br />
Vinja gjorde de inköp hon blivit ombedd, vilk<strong>en</strong> fantastisk<br />
upplevelse att få shoppa i <strong>en</strong> västbutik med dollar.<br />
Utbudet var helt annorlunda än i de vanliga butikerna<br />
där d<strong>en</strong> sovjetiska atmosfär<strong>en</strong> fortfarande lade sin tunga<br />
trista skugga över både varor och människor. Torst<strong>en</strong><br />
hjälpte h<strong>en</strong>ne.<br />
De tog farväl.<br />
– Fredag klockan fem, sa Torst<strong>en</strong>.<br />
– Fredag klockan fem, repeterade Vinja.<br />
Hon köpte <strong>en</strong> biljett till buss<strong>en</strong> och åkte hem. Tankarna<br />
snurrade i h<strong>en</strong>nes huvud.<br />
Det skulle inte bli lätt att packa utan att familj<strong>en</strong> märkte<br />
något, hon fick försöka smyga när de sov. Det var inte<br />
så många saker hon skulle ta med. Några bilder på familj<strong>en</strong>,<br />
ett par böcker, <strong>en</strong> docka, d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da leksak hon<br />
haft, h<strong>en</strong>nes käraste ägodel, d<strong>en</strong> måste hon ha med.<br />
Så lite ägodelar hon hade. Det var <strong>en</strong> deprimerande<br />
känsla att tänka på att hon hade fått mer av <strong>en</strong> okänd<br />
främling som hon träffat för några dagar sedan än vad<br />
hon samlat i hela sitt liv.<br />
Det fick h<strong>en</strong>ne att bli ännu mer beslutsam att hon gjorde<br />
rätt som lämnade detta fattiga land.<br />
Visst skulle hon komma att sakna sin familj och sina<br />
vänner, m<strong>en</strong> kanske skulle hon komma tillbaka någon<br />
gång om allt blev bättre. Hon slog bort tankarna och<br />
beslöt att hon skulle förbereda packning<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om att<br />
samla ihop sina pinaler lite som om hon bara blev intresserad<br />
av att städa bland sina prylar. Klockan halv
fyra fredag morgon tänkte hon stiga upp, slänga ner allt<br />
i d<strong>en</strong> lilla sportbag<strong>en</strong> och sedan smyga iväg utan ett ord.<br />
Ing<strong>en</strong> skulle märka något, vid d<strong>en</strong> tid<strong>en</strong> sov alla som<br />
hårdast innan man måste upp till dag<strong>en</strong>s hårda vedermödor.<br />
Fem minuter i fem på fredag<strong>en</strong>s morgon stod Vinja gömd<br />
i ett prång bredvid port<strong>en</strong> i det stora grå betongkomplexet<br />
där hon bott hela sitt liv. Det var knappt hon klarade av<br />
press<strong>en</strong>. Att lämna sina kära var olidligt. M<strong>en</strong> hon hade<br />
inget val. Det var nu eller aldrig.<br />
I samma ögonblick som hon tänkt tank<strong>en</strong> färdigt, kom<br />
<strong>en</strong> stor svart Volga körande i sakta mak, med släckta<br />
strålkastare. Hon ansträngde sig till det yttersta för att se<br />
om Torst<strong>en</strong> satt i bil<strong>en</strong>. Hon såg ett blekt ansikte luta sig<br />
närmre fönstret så att han skulle synas bättre. Ja det var<br />
han, det var Torst<strong>en</strong>. Bil<strong>en</strong> stannade i samma sekund<br />
som hon halvsprang fram till gatan och hoppade in i<br />
bakre dörr<strong>en</strong> som öppnats av Torst<strong>en</strong>. Så var de på väg.<br />
Hon såg sig omkring i bil<strong>en</strong>. Förutom Torst<strong>en</strong> fanns <strong>en</strong><br />
lit<strong>en</strong> pojke, tre till fyra år gammal.<br />
Han sov djupt i Torst<strong>en</strong>s famn. Bil<strong>en</strong> kördes av mann<strong>en</strong><br />
hon mött på C<strong>en</strong>tralstation<strong>en</strong><br />
– God morgon, sa Torst<strong>en</strong>. Vill du vara vänlig att byta<br />
om till dina reskläder. Vi skall inte titta, fortsatte han<br />
skrattande. Snabbt befriade Vinja sig från sina <strong>en</strong>kla<br />
kläder och ålade sig i jeans<strong>en</strong>, tröjan och sin sportjacka.<br />
Hon bytte till sportskorna.<br />
– Mössan också, sa Torst<strong>en</strong>. Det får dig att se ut som <strong>en</strong><br />
sv<strong>en</strong>sk turist. Torst<strong>en</strong> mönstrade h<strong>en</strong>ne från topp till tå.<br />
Perfekt. Du ser ut som <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk hemmafru på semester.<br />
Du heter Ulla Cernfelt förrest<strong>en</strong>. Kan du säga Ulla?<br />
Du är född d<strong>en</strong> 15 juni 1965. I Stockholm, Sverige.<br />
Pojk<strong>en</strong> heter Lars. Han är tre år, din son. Född d<strong>en</strong> 20<br />
augusti 1985.<br />
Du är kanske lite för ung, m<strong>en</strong> det kan inte hjälpas.<br />
Hellerborn hade lagt till fem år på h<strong>en</strong>nes ålder för att få<br />
ihop det med Lars födelseår.<br />
De gick in i avgångshall<strong>en</strong> på flygplats<strong>en</strong> och ställde sig<br />
i d<strong>en</strong> oändliga kön till pass- och visumkontroll<strong>en</strong>. D<strong>en</strong><br />
lille goss<strong>en</strong> vaknade och ville ner på golvet. Han kände<br />
tydlig<strong>en</strong> Torst<strong>en</strong> väl, för han klängde runt b<strong>en</strong><strong>en</strong> på<br />
honom. Efter <strong>en</strong> stund började han leka och tog allt<br />
större svängar från Torst<strong>en</strong> och Vinja. Hon hade fått ett<br />
par sv<strong>en</strong>ska chokladkakor av Torst<strong>en</strong> som hon visade<br />
Lars. Han kom sättande i full fart och formlig<strong>en</strong> slet<br />
chokladkakan ur hand<strong>en</strong> på h<strong>en</strong>ne. Lars blev lite lugnare<br />
när han tuggat i sig choklad<strong>en</strong>. Det blev inledning<strong>en</strong><br />
till <strong>en</strong> kontakt mellan dem. Passag<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om passkon-
troll<strong>en</strong> gick smidigt, Lars höll h<strong>en</strong>nes hand krampaktigt.<br />
Mann<strong>en</strong> som granskade deras pass och visum var<br />
typisk öststatspolis. Inte med <strong>en</strong> min röjde han sina tankar<br />
eller visade någon vänlighet. Han tog sina obligatoriska<br />
minuter på sig innan han släppte ner hand<strong>en</strong> med<br />
stämpeln och lät d<strong>en</strong> landa med <strong>en</strong> smäll i deras handlingar.<br />
Utan ett ord gjorde han teck<strong>en</strong> att de kunde fortsätta<br />
mot sin gate. De gick arm i arm mot gate 7. Vinja<br />
höll Lars i famn<strong>en</strong> och han somnade på väg<strong>en</strong> mot sitt<br />
livs första flygtur, Vinjas första också förstås. H<strong>en</strong>nes<br />
knän darrade våldsamt, så hon var rädd att det hördes<br />
när de slog mot varandra. De fick sitta långt fram i<br />
Aeroflot<strong>mask</strong>in<strong>en</strong> som hade destination Frankfurt am<br />
Main i Tyskland och resan dit gick utan problem. De<br />
bytte plan och fortsatte mot Arlanda efter att ha väntat<br />
<strong>en</strong> timme. Lars sov hela tid<strong>en</strong> i h<strong>en</strong>nes famn ig<strong>en</strong>, efter<br />
att Torst<strong>en</strong> gett honom lite mer choklad. Hon blev lite<br />
orolig över att han var så trött, m<strong>en</strong> Torst<strong>en</strong> lugnade<br />
h<strong>en</strong>ne och sa att det bara var flygresan som gjorde sig<br />
påmind. När det var dags att gå ombord upptäckte hon<br />
att passkontroll<strong>en</strong> var mycket <strong>en</strong>klare än i Kiev. En trött<br />
man nickade bara när Torst<strong>en</strong> viftade med de tre pass<strong>en</strong>.<br />
Lars sov i h<strong>en</strong>nes famn.<br />
Hon såg nyfiket ut g<strong>en</strong>om fönstret när de närmade sig<br />
Stockholm. Det var fint väder med god sikt och hon<br />
blev överraskad över stad<strong>en</strong>s skönhet. Hon såg öar och<br />
vatt<strong>en</strong> och <strong>en</strong> stad med ett virrvarr av gator och gamla<br />
hus, blandat med nya byggnader. Det var vitt på tak<strong>en</strong><br />
och på öarna och <strong>en</strong> del vatt<strong>en</strong> hade frusit till is. De<br />
fortsatte <strong>en</strong> bit utanför stad<strong>en</strong> och landade mjukt.<br />
Direkt efter landning gick de till bagageutlämning<strong>en</strong>.<br />
När de väntade på bagaget drog Torst<strong>en</strong> Vinja åt sidan<br />
och sa med låg röst<br />
– Så fort vi fått sittvagn<strong>en</strong>, går du till utgång<strong>en</strong> med<br />
honom. Ta <strong>en</strong> taxi som står utanför och lämna kortet<br />
med adress<strong>en</strong> till chaufför<strong>en</strong>. Det är <strong>en</strong> villa. Gå fram<br />
och knacka på dörr<strong>en</strong> så blir du insläppt. Jag kommer<br />
s<strong>en</strong>are och förklarar allt. Torst<strong>en</strong> gav h<strong>en</strong>ne ett kort med<br />
<strong>en</strong> adress, som hon snabbt stoppade i jackfickan. Här är<br />
lite mutor till Lars. Åter <strong>en</strong> kaka Marabou mjölkchoklad.<br />
Vinja tog sittvagn<strong>en</strong> och stoppade ner Lars, som belåtet<br />
mumsade på <strong>en</strong> chokladbit och gick ut ur flygplats<strong>en</strong>.<br />
Hon gick utan att se sig omkring direkt till utgång<strong>en</strong> där<br />
hon såg <strong>en</strong> skylt ”Taxi”. Utanför stod ett femtiotal taxibilar<br />
och hon valde d<strong>en</strong> som stod längst fram. En chaufför<br />
hjälpte h<strong>en</strong>ne med sittvagn<strong>en</strong> och hon visade kortet<br />
med adress<strong>en</strong>, varefter hon tog plats i taxin med Lars i
famn<strong>en</strong>. Han verkade lite dåsig efter flygresan och somnade<br />
efter <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> stund. Eller var det något konstigt<br />
med chokladkakan? Hon släppte tank<strong>en</strong>.<br />
Chaufför<strong>en</strong> sa inte ett ord under körning<strong>en</strong>, ville väl<br />
inte väcka d<strong>en</strong> lille goss<strong>en</strong>.<br />
Vinja försökte läsa adress<strong>en</strong> på kortet, Författarväg<strong>en</strong><br />
67, Bromma. Konstigt språk, tänkte hon och försökte<br />
uttala sina första sv<strong>en</strong>ska ord.<br />
Det tog ungefär <strong>en</strong> halv timme att ta sig till d<strong>en</strong> angivna<br />
adress<strong>en</strong>, <strong>en</strong> stor villa i Brommas gamla villakvarter.<br />
Vinja betalade <strong>en</strong>ligt taxametern plus dricks, med p<strong>en</strong>gar<br />
hon fått av Torst<strong>en</strong>. Chaufför<strong>en</strong> hoppade ut och öppnade<br />
bakluckan och tog ut vagn<strong>en</strong> och Vinjas koffert.<br />
Hon tog sig på darriga b<strong>en</strong> fram till villan, gick upp för<br />
<strong>en</strong> rund st<strong>en</strong>trappa och tog sig fram till <strong>en</strong>trédörr<strong>en</strong> och<br />
ringde på ringklockan.<br />
En kvinna i trettioårsåldern öppnade och bjöd h<strong>en</strong>ne på<br />
ryska att stiga in.<br />
Hon räckte fram hand<strong>en</strong> och sa med ett le<strong>en</strong>de:<br />
– Välkomm<strong>en</strong> till Sverige, jag heter Anja och arbetar<br />
för Mr Hellerborn. Jag har gjort lite te, fortsatte hon. Ni<br />
skall vänta här tills Mr Hellerborn kommer, det lär inte<br />
dröja så länge. Var så god och stig in.<br />
Vinja blev överväldigad över det fina huset, hon hade<br />
aldrig sett något så elegant. Dyrbara äkta mattor låg på<br />
golv<strong>en</strong> och överallt fanns eleganta, antika möbler. Underbara<br />
konstverk hängde på väggarna. Vinja älskade<br />
konst.<br />
Hon satte sig vid ett mindre bord och väntade. De sa inte<br />
mycket. Anja frågade om resan hade gått bra, m<strong>en</strong> verkade<br />
inte så intresserad av svaret. Vinja tyckte att hon<br />
verkade vara nervös eller orolig för något.<br />
Lars hade vaknat, m<strong>en</strong> var fortfarande lite trött och satt<br />
i h<strong>en</strong>nes knä. Han tittade upp på h<strong>en</strong>ne med ett par<br />
mörkbruna ögon, som fortfarande gick lite i kors, som<br />
om han inte kunde fokusera blick<strong>en</strong>. Hon fick sin kopp<br />
te och blev lämnad åt sig själv med Lars i famn<strong>en</strong>, funderande<br />
på vad som eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> hade hänt.<br />
Här satt hon nu med ett barn, som upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> var<br />
bortrövat eller separerat från sina riktiga föräldrar i ett<br />
helt nytt land där hon inte kände <strong>en</strong> människa. Vad var<br />
det fråga om, kidnapping eller adoption? Hon vågade<br />
inte fråga. En obehaglig känsla parad med hemlängtan,<br />
skapade <strong>en</strong> häftig ångestattack som grep h<strong>en</strong>ne hårt mitt<br />
i solar plexus.<br />
Vinja böjde sig framåt och vaggade fram och tillbaks<br />
för att komma ur attack<strong>en</strong>, vilket också ledde till att Lars<br />
somnade på nytt. Hon försökte hålla tillbaks tårarna,<br />
m<strong>en</strong> det gick inte. De rann i <strong>en</strong> strid ström nerför h<strong>en</strong>nes<br />
kinder och hon snyftade så tyst hon kunde.
Hon hade gått in i sina egna tankar så långt att hon ryckte<br />
förskräckt till, när hon hörde ljud vid ytterdörr<strong>en</strong> och<br />
hörde någon komma in. Det var Torst<strong>en</strong>. Hon var glad<br />
att se honom och ville ha svar på sina frågor.<br />
Torst<strong>en</strong> som såg att hon var leds<strong>en</strong>, gick direkt fram till<br />
h<strong>en</strong>ne och lade arm<strong>en</strong> omkring h<strong>en</strong>ne och Lars i <strong>en</strong><br />
beskyddande gest. Han klappade h<strong>en</strong>ne försiktigt på<br />
kind<strong>en</strong> och torkade tårarna med hand<strong>en</strong>s baksida.<br />
– Förlåt att jag blev tvung<strong>en</strong> att göra så här mot dig, jag<br />
fick <strong>en</strong> indikation om att jag var väntad på Arlanda, så<br />
jag ville att vederbörande skulle tro att jag kom <strong>en</strong>sam.<br />
Det är viktigt att ing<strong>en</strong> får reda på att Lars finns i Sverige.<br />
Inte än. Vi skall nu åka till det ställe där du skall bo. Så<br />
skall jag förklara under tid<strong>en</strong> som vi kör. Lars stannar<br />
här så länge. Kvinnan som du träffat är min sekreterare<br />
och assist<strong>en</strong>t, Anja. Vi går med <strong>en</strong> gång. De gick ut bakväg<strong>en</strong><br />
via ett garage, där <strong>en</strong> stor bil stod parkerad. Volvo<br />
läste Vinja. Antaglig<strong>en</strong> <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk bil, eller amerikansk.<br />
Samma sorts bil som Taxin hon åkt i från Arlanda, fast<br />
finare på något sätt. Hon var fortfarande i något slags<br />
chocktillstånd.<br />
Torst<strong>en</strong> började tala så fort de var ute på gatan utanför<br />
villan.<br />
– Jag vill förklara lite om bakgrund<strong>en</strong> till allt som skett<br />
d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste veckan. Du har letat efter <strong>en</strong> möjlighet att<br />
komma till Sverige, jag har letat efter <strong>en</strong> kvinna som<br />
kunde passera för att vara sv<strong>en</strong>sk och mamma till pojk<strong>en</strong><br />
som vi kallar Lars. Slump<strong>en</strong> förde oss samman och<br />
det som gjorde att allt måste gå så fort är att Sovjetunion<strong>en</strong><br />
håller på att rasa samman. En hel del ryssar har flytt<br />
till väst och ibland tvingats lämna kvar släktingar i Sovjet.<br />
Lars är son till <strong>en</strong> högre tjänsteman från Ukraina,<br />
som flytt till väst med <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm förmög<strong>en</strong>het. M<strong>en</strong> han<br />
fick inte med sitt <strong>en</strong>da barn, bara sin hustru. Barnet skulle<br />
hans mamma ta hand om, m<strong>en</strong> myndigheterna fick nys<br />
om det och han hamnade på ett barnhem helt anonym.<br />
Ing<strong>en</strong> visste var han fanns. Mitt jobb var att hitta honom<br />
och föra honom till Sverige. Tack vare att jag under<br />
många år har rest i Sovjetstaterna, hade jag skaffat många<br />
användbara kontakter.<br />
Jag lyckades med hjälp av d<strong>en</strong> skandinaviska avdelning<strong>en</strong><br />
av UNICEFS barnfond komma med på <strong>en</strong> inspektionsresa<br />
där man besökte ett antal barnhem för att<br />
ge hjälp efter Tjernobylkatastrof<strong>en</strong>.<br />
Jag hade ett detaljerat signalem<strong>en</strong>t på pojk<strong>en</strong> och kunde<br />
efter att ha besökt tio barnhem äntlig<strong>en</strong> hitta honom.<br />
Pojk<strong>en</strong>s far var villig att betala <strong>en</strong>ormt mycket p<strong>en</strong>gar<br />
för att få honom fri, så det gick att få ut honom till<br />
vänner i Kiev. Där fick han vård och mat, han var i
ganska dåligt skick när jag hittade honom. För att få ut<br />
honom var jag alltså tvung<strong>en</strong> att resa med <strong>en</strong> trovärdig<br />
hustru och ett sv<strong>en</strong>skt barn. Dokum<strong>en</strong>t<strong>en</strong> är tillverkade<br />
av <strong>en</strong> avdelning av KGB på samma ställe som förfalskar<br />
dokum<strong>en</strong>t åt deras ag<strong>en</strong>ter, så de klarar alla kontroller.<br />
Räddningsinsats<strong>en</strong> kommer att g<strong>en</strong>erera <strong>en</strong> riklig ersättning.<br />
Din del av de p<strong>en</strong>garna kommer jag att sätta i<br />
<strong>en</strong> fond för din räkning så att du kan utbilda dig och<br />
skaffa dig <strong>en</strong> bra framtid i Sverige. Jag har ordnat ett<br />
hem för dig hos <strong>en</strong> familj som jag känner och litar på.<br />
Du kommer att börja med att studera sv<strong>en</strong>ska språket<br />
fyra timmar per dag, rest<strong>en</strong> hjälper du till att passa deras<br />
två barn när de kommer hem från skolan. Det är inget<br />
hårt liv, jämfört med vad du är van vid.<br />
Du får behålla ditt sv<strong>en</strong>ska namn, det kommer att underlätta<br />
din tillvaro väs<strong>en</strong>tligt i ditt nya hemland. Så snart<br />
du lärt dig tala tillräckligt bra, får du välja utbildning<br />
själv. Jag kommer att hjälpa dig och se till att du får det<br />
bra i ditt nya land. Så länge du själv vill förstås, du har<br />
visat att du klarar dig bra hittills, så jag misstänker att du<br />
vill vara självständig också i fortsättning<strong>en</strong>.<br />
De hade kört <strong>en</strong> bra stund under tid<strong>en</strong> som Torst<strong>en</strong> berättade<br />
sin historia. Stockholm var <strong>en</strong> stad med många<br />
gamla m<strong>en</strong> välbehållna byggnader och förvånansvärt<br />
mycket lummig grönska för att vara <strong>en</strong> storstad. De<br />
befann sig nu i ett villaområde med stora lyxvillor inbäddade<br />
i stora gröna trädgårdar omgärdade av staket<br />
och järngrindar. Torst<strong>en</strong> stannade framför ett par grindar<br />
och tryckte på <strong>en</strong> knapp. Han sa ett par ord som hon<br />
inte förstod och grindarna öppnades. De körde in.<br />
Vinja blev helt stum. Det hus där hon skulle bo var som<br />
ett mindre palats. Det var flera våningar, m<strong>en</strong> tydlig<strong>en</strong><br />
avsett för <strong>en</strong> familj.<br />
Hon visades in i huset och fick träffa familj<strong>en</strong>, <strong>en</strong> man<br />
och <strong>en</strong> kvinna i trettiofemårsåldern, två barn, <strong>en</strong> flicka<br />
på sju år och <strong>en</strong> pojke i tioårsåldern. Föräldrarna hette<br />
Dag och Elisabet, barn<strong>en</strong> hette Ulrika och Adrian.<br />
Alla hälsade med glada ansikt<strong>en</strong>, som fick Vinja att känna<br />
sig bättre till mods.<br />
H<strong>en</strong>nes rum på andra våning<strong>en</strong> var <strong>en</strong> dröm i vitt med<br />
<strong>en</strong> <strong>en</strong>orm säng, soffa, fåtölj ett litet bord och eg<strong>en</strong> TV<br />
och telefon. Det fanns skåp och <strong>bok</strong>hyllor i stor mängd.<br />
Faktiskt var h<strong>en</strong>nes rum nästan lika stort som h<strong>en</strong>nes<br />
familjs läg<strong>en</strong>het i Kiev, där de bott sex personer.<br />
– Tror du att du kan trivas här Ulla? frågade Elisabet,<br />
som visat h<strong>en</strong>ne rummet.<br />
– Det är fantastiskt, var allt hon fick fram.<br />
– Du kanske vill packa upp och ta <strong>en</strong> dusch efter resan<br />
sa Elisabet och pekade på <strong>en</strong> dörr i h<strong>en</strong>nes rum.
Hon öppnade dörr<strong>en</strong> och steg in i ett badrum med marmorgolv,<br />
dusch och badkar, toalettstol och ett litet badkar<br />
vid sidan, som hon s<strong>en</strong>are skulle få veta hette bidé,<br />
det hade hon givetvis aldrig sett förut. Vinja var på gräns<strong>en</strong><br />
att svimma. Det här var för mycket att ta in på så<br />
kort tid.<br />
– Kom ner när du är klar, så äter vi tillsammans. Det är<br />
lika bra att du lär känna familj<strong>en</strong> med <strong>en</strong> gång.<br />
Efter <strong>en</strong> lång dusch, tog hon på sig de nya kläder hon<br />
köpt på Torst<strong>en</strong>s begäran och gick försiktigt ner för d<strong>en</strong><br />
<strong>en</strong>orma trappan till bott<strong>en</strong>våning<strong>en</strong>.<br />
Familj<strong>en</strong> och Torst<strong>en</strong> satt i sällskapsrummet utanför<br />
matsal<strong>en</strong> och väntade på h<strong>en</strong>ne.<br />
Mat<strong>en</strong> var klar och de satte igång att äta. Det rådde <strong>en</strong><br />
vänlig atmosfär i familj<strong>en</strong> och alla kunde <strong>en</strong>gelska, äv<strong>en</strong><br />
barn<strong>en</strong>. Det märktes att de gillade Vinja med <strong>en</strong> gång,<br />
eller rättare sagt Ulla, hon måste vänja sig. Ja hon skulle<br />
säkert trivas i sitt nya land..<br />
.<br />
Kapitel 17<br />
Nice<br />
D<strong>en</strong> 25 maj 2004<br />
Erkki Kousko landade i Nice precis som han lovat. Jag<br />
hade åkt till flygplats<strong>en</strong> för att möta honom och var ute<br />
i god tid.<br />
Det var något visst med flygplats<strong>en</strong> i Nice, antaglig<strong>en</strong><br />
berodde det på att jag fick <strong>en</strong> sådan härlig känsla första<br />
gång<strong>en</strong> jag landade här för cirka tio år sedan. Man kommer<br />
ut ur d<strong>en</strong> överfyllda byggnad<strong>en</strong>, som liknar alla<br />
andra flygplatser och det var då jag fick upplevels<strong>en</strong>.<br />
Första steget ut i ett helt annat klimat än det sv<strong>en</strong>ska,<br />
d<strong>en</strong> ljumma luft<strong>en</strong> i vårmånad<strong>en</strong> Maj, innan det blev för<br />
varmt, höga, ståtliga palmer, doft<strong>en</strong> av alla slags blommor,<br />
blandat med doft<strong>en</strong> av flygbränsle, avgaser från<br />
tus<strong>en</strong>tals bilar, människor, ja allt i <strong>en</strong> fantastisk blandning.<br />
Det går inte att förklara, det var bara oslagbart, jag<br />
blev förälskad direkt första gång<strong>en</strong> jag kom hit. Kärlek<strong>en</strong><br />
har bestått alla prövningar, precis som kärlek<strong>en</strong> till<br />
min franska hustru.<br />
Detta tänkte jag på när jag väntade på Erkki, <strong>en</strong> smågangster<br />
som varit med om att lura skjortan av mig <strong>en</strong>
gång i tid<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> som jag förlät sedan jag förstått att han<br />
inte var hjärnan bakom, utan bara ett redskap. Jag hade<br />
s<strong>en</strong>are mer eller mindre tvingats att dela kontor med<br />
honom och kommit att tycka om hans trubbiga charm.<br />
En riktig skojare, som också ser ut som <strong>en</strong> skojare, är<br />
det bästa sättet att beskriva honom på.<br />
Han kom med det första Parisplanet, precis som han<br />
sagt.<br />
I sitt sällskap hade han <strong>en</strong> ung amerikanska, som han<br />
pres<strong>en</strong>terade som Kate. Hon var inte direkt bildskön,<br />
m<strong>en</strong> väldigt söt och hade ett charmigt le<strong>en</strong>de.<br />
– Formerna satt där de skulle, tänkte jag, m<strong>en</strong> det är ju<br />
<strong>en</strong> sådan tanke som bara poppar upp i huvudet utan att<br />
man kan styra det. Vad fan angår h<strong>en</strong>nes former dig, sa<br />
jag till mig själv..<br />
– Okej, då åker vi hemåt, sa jag,<br />
Kate var imponerad av landskapet, inte minst när vi<br />
åkte serp<strong>en</strong>tinväg<strong>en</strong> upp från Sainte Maxime till villan.<br />
– Vi kan erbjuda er att bo i poolhuset, sa jag och kom på<br />
att jag inte hade frågat Erkki om de var ett par eller?<br />
På sv<strong>en</strong>ska sa jag:<br />
– Slaggar ni ihop eller var för sig?<br />
– Jag är h<strong>en</strong>nes chef, så det är separata rum som gäller.<br />
Går det att ordna.<br />
– Javisst, det finns tre rum i poolhuset, ett gem<strong>en</strong>samt<br />
och två sovrum. Du får ta det minsta tycker jag.<br />
– Vill ni ta ett dopp före lunch, så går det bra. När<br />
Chantal kommit tillbaks från sin shoppingtur till torget,<br />
åt vi lunch tillsammans så att Erkki och Kate fick träffa<br />
alla, Ulla, Michael och Linda. Stämning<strong>en</strong> var glättig.<br />
Erkki berättade om sitt äv<strong>en</strong>tyr när han höll på att drunkna<br />
i Biscaya när han blev räddad av <strong>en</strong> rysk kapt<strong>en</strong>.<br />
Hans business hade sedan gått bra, ända tills d<strong>en</strong> där<br />
idiot<strong>en</strong> Sv<strong>en</strong> Nilsson klev ombord.<br />
Han hade med hjälp av Kate lyckats avslöja att Sv<strong>en</strong><br />
Nilsson hade ropat in båt<strong>en</strong> privat för <strong>en</strong> spottstyver,<br />
g<strong>en</strong>om att använda <strong>en</strong> bulvan, avslutade Erkki sin story.<br />
– Ni då, ni sitter väl bara och dricker grogg hela dagarna,<br />
eller hur. Blir det inte lite trist i längd<strong>en</strong>? Och<br />
Calle, du dricker förstås vin också, från eg<strong>en</strong> vinkällare<br />
och allt.<br />
– Knappast, att vi är sysslolösa, sa jag. Visst blir det <strong>en</strong><br />
och annan grogg och lite vin ibland, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste<br />
tid<strong>en</strong> har vi haft <strong>en</strong> hel del att pyssla med.<br />
Jag berättade om sprängning<strong>en</strong> av vårt hus, där hela<br />
min vinsamling förstördes. De andra händelserna tog<br />
jag inte upp, det fick komma så småningom.<br />
Telefon<strong>en</strong> ringde.
– Jag tar det sa Chantal och svarade. Hon talade franska<br />
så fort att ing<strong>en</strong> av oss hängde med. S<strong>en</strong> tryckte hon av<br />
samtalet och skrattade högt och omfamnade mig samtidigt.<br />
– Yipiee, skrek hon!<br />
– Berätta, vem var det?<br />
– När man talar om troll<strong>en</strong>, sa hon. Det var brandchef<strong>en</strong>.<br />
Jag har ju förhandlat med brandchef<strong>en</strong> och kommissarie<br />
Golleto om skadorna på vår pool som orsakade att<br />
källar<strong>en</strong> blev vatt<strong>en</strong>fylld. Det verkade helt kört och eftersom<br />
vi inte hade <strong>en</strong> försäkring som täckte värdet av<br />
vinet, gav jag dem ett förslag som dom inte kunde tacka<br />
nej till.<br />
– Som i Gudfadern? Vems häst tog du livet av? frågade<br />
Erkki.<br />
– Nej, inte riktigt, jag sa till dem att vinet var mycket väl<br />
katalogiserat och mycket väl kunde anses som <strong>en</strong> av<br />
Frankrikes bästa samlingar och så lade jag till, att om vi<br />
fick marknadsmässig ersättning av borgmästar<strong>en</strong> i Nice,<br />
så kunde de komma och hämta samling<strong>en</strong>, vi har ju<br />
bara plats till <strong>en</strong>. Hälft<strong>en</strong> av etiketterna sitter ju kvar<br />
dessutom, de andra kan restaureras om man lägger ner<br />
lite tid och arbete.<br />
Borgmästar<strong>en</strong> hade beviljat oss ersättning eftersom<br />
brandchef<strong>en</strong> erkände att hans mannar kört för nära<br />
poolkant<strong>en</strong>. Så vi får <strong>en</strong> check på 10 miljoner Euro i<br />
morgon. Fast jag måste hämta d<strong>en</strong> personlig<strong>en</strong> och äta<br />
lunch med borgmästar<strong>en</strong>, han ville träffa kvinnan som<br />
luggat hans stad på tio miljoner Euro.<br />
– En sak fattar jag inte, varför är Golleto med? sa jag.<br />
– Jag tror att han har någon hållhake på borgmästar<strong>en</strong>,<br />
så han får vara med och dela på vinet.<br />
Delat på tre är det fortfarande värt miljoner Euros. Alla<br />
vinner på d<strong>en</strong>na affär, utom de vanliga skattebetalarna<br />
förstås, m<strong>en</strong> så fungerar ju kommunalpolitik<strong>en</strong>, det är<br />
inte annorlunda här än hemma i Helsingborg.<br />
Fackpampar som hanterar flera miljarder om året, det<br />
är korrumperande varsomhelst i värld<strong>en</strong>. Och det börjar<br />
i topp<strong>en</strong>, tänk på Göran Persson och hans kaviar,<br />
ostron och champagnefrosseri!<br />
– Vad gjorde jag utan dig, nu vet alla varför jag älskar<br />
dig! Sa jag och gav h<strong>en</strong>ne <strong>en</strong> rejäl kyss.<br />
Du borde bli politiker.<br />
– Måste du köpa nytt vin för alla p<strong>en</strong>garna frågade Erkki<br />
intresserat. Kan du inte hjälpa mig lite först, 10 miljoner<br />
Euro skulle komma väl till pass när jag skall förhandla<br />
med bank<strong>en</strong>.<br />
– Du vågar inte ge min check till Erkki, sa Chantal med<br />
is i blick<strong>en</strong>, då hjälper jag dig inte nästa gång!
– Lugn, lilla gumman, sa Erkki, jag behöver dem bara<br />
att vifta med lite! inte <strong>en</strong>s låna dem.<br />
Vi får ta det där sedan, sa jag. Visa din plan, så får vi se<br />
om vi kan hjälpa dig.<br />
Erkki såg för <strong>en</strong> gång skull allvarlig ut, när han skulle<br />
förklara sitt upplägg.<br />
Det ligger till så här:<br />
Jag köpte tillsammans med <strong>en</strong> kompanjon <strong>en</strong> 59 fots<br />
SeaRay för några år sedan. Huvudfinansiär var bank<strong>en</strong><br />
i Helsingborg via sitt kontor i Nice. Båt<strong>en</strong> råkade ut för<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> olycka, targabåg<strong>en</strong> råkade falla av under <strong>en</strong> transport<br />
inom hamnområdet.<br />
Bank<strong>en</strong> skickade <strong>en</strong> av sina direktörer Sv<strong>en</strong> Nilsson,<br />
för att besiktiga eländet. Han intygade att båt<strong>en</strong> var mer<br />
eller mindre ett vrak, vilket innebar att vi slutade betala<br />
räntor och amorteringar.<br />
Min kompanjon hoppade av och jag stod där som <strong>en</strong>sam<br />
ägare till ett vrak. Så småningom avskrev bank<strong>en</strong><br />
fordringarna, eftersom båt<strong>en</strong> var själva säkerhet<strong>en</strong>.<br />
Jag lade ner ett stort arbete för att få båt<strong>en</strong> i fullgott<br />
skick, dessutom betalade jag hamnhyra i Nice under tre<br />
år, 100 tus<strong>en</strong> franc per år! När jag så äntlig<strong>en</strong> började<br />
tjäna p<strong>en</strong>gar för att få tillbaks min investering, då stjäl<br />
bank<strong>en</strong> båt<strong>en</strong> och säljer d<strong>en</strong> till underpris till just d<strong>en</strong>ne<br />
direktör, Sv<strong>en</strong> Nilsson. Visserlig<strong>en</strong> använde han <strong>en</strong><br />
bulvan, m<strong>en</strong> det är han som är d<strong>en</strong> verklige köpar<strong>en</strong>.<br />
– Hur vet du det? frågade Michael<br />
– Kate hörde när de talade om det. Sedan lurade jag<br />
honom att frakta båt<strong>en</strong> till St Tropez, g<strong>en</strong>om min ryske<br />
kapt<strong>en</strong>skompis<br />
– Han tror som de flesta av oss att alla andra är av samma<br />
skrot och korn som de själva är, inflikade jag, alltså<br />
litade han inte på sin bulvan.<br />
Jag vet det, för jag är själv sådan, fast tvärt om. Jag tror<br />
alla om gott och går på smäll efter smäll.<br />
Alla skrattade åt min komm<strong>en</strong>tar, jag förstod inte varför,<br />
det jag sagt var fullkomligt sant <strong>en</strong>ligt min erfar<strong>en</strong>het.<br />
Vi tror att andra är som vi.<br />
– Det är det som är poäng<strong>en</strong>, fortsatte Erkki, han har satt<br />
sig själv i <strong>en</strong> svag sits och är sårbar. Det kan vara bra att<br />
veta om det blir tuffa tag.<br />
– Nu vill jag köpa <strong>en</strong> ny skuta, som ing<strong>en</strong> djävla bankdirektör<br />
kan ta ifrån mig.<br />
Jag kan marknad<strong>en</strong> i Karibi<strong>en</strong> vid det här laget och vet<br />
att det behövs <strong>en</strong> större, lyxigare båt för att fånga de<br />
stora fiskarna.Det kli<strong>en</strong>telet som vill glänsa för sina affärskontakter,<br />
ligga ute några dagar supa äta och knulla,<br />
ni förstår vad jag m<strong>en</strong>ar.<br />
– Vilka typer av kunder tänker du på? frågade Michael<br />
intresserat.
– Amerikanska storföretag mest, m<strong>en</strong> äv<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ska, ta<br />
läkemedelsbransch<strong>en</strong> till exempel. Tror ni att d<strong>en</strong> där<br />
stackars sv<strong>en</strong>ska dotterbolagschef<strong>en</strong> som åkte fast häromåret<br />
för sexuellt ofredande var <strong>en</strong>sam ombord när<br />
det knullades? Nej, det kan jag berätta att där fanns hela<br />
d<strong>en</strong> förbannade koncernledning<strong>en</strong> och mängder av<br />
”scandal beauties” m<strong>en</strong> det kom aldrig ut. Veckan innan<br />
han sattes dit av sina egna, hade han fått ett tackbrev<br />
från <strong>en</strong> av Sveriges mest kända företagsledare, där han<br />
tackades för ett väl g<strong>en</strong>omfört arrangemang!<br />
– Det var som fan, kan de vara så djävliga? flinade jag<br />
för jag kände till storyn.<br />
– Hur stor båt hade du tänkt dig? fortsatte Michael, som<br />
hade <strong>en</strong> mer affärsmässig attityd än jag.<br />
– Fartyg, rättade Erkki, ing<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> båt. D<strong>en</strong> måste vara<br />
minst 70 meter lång för att ha tillräcklig plats för d<strong>en</strong> lyx<br />
som det här kli<strong>en</strong>telet kräver. Man vill ha sex-sju stora<br />
hytter, 10-12 mans besättning och så vidare.<br />
Fartyget skall också kunna dra runt mellan Karibiska<br />
havet, kanske Kaliforni<strong>en</strong> m<strong>en</strong> framför allt kunna gå<br />
över till Europa under <strong>en</strong> del av året, då det är ”hurrican<br />
season” på andra sidan atlant<strong>en</strong>.<br />
Jag har studerat marknad<strong>en</strong> noggrant, och märkligt nog<br />
finns de flesta tänkbara objekt<strong>en</strong> här i Europa.<br />
Prisläget är trettio till femtio miljoner för ett sådant fartyg<br />
i hyfsat skick.<br />
– Miljoner vadå? undrade jag, som fortfarande hade<br />
kronor i huvudet när jag räknar p<strong>en</strong>gar.<br />
– Dollar, så klart.<br />
– Jaha du, och hur hade du tänkt finansiering<strong>en</strong> skulle<br />
gå till?<br />
– Jag har <strong>en</strong> råskiss som ser ut så här, sa Erkki och det<br />
märktes att han hade funderat mycket på detta.<br />
Han plockade fram ett kollegieblock, som han lade på<br />
bordet.<br />
Vi läste intresserat:<br />
Steg 1<br />
Mitt charterföretag har <strong>en</strong> history på tre år i Karibi<strong>en</strong>.<br />
Det finns ca tre miljoner dollar i kassan. Detta bolag<br />
skall nu etablera sig i Europa. En nyemission kommer<br />
att ske, varvid 10 miljoner dollar tillförs bolaget. Bolaget<br />
köper ett fartyg för 50 miljoner dollar och sätter själv<br />
in 12 miljoner, och lånar rest<strong>en</strong> mot säkerhet i fartyget.<br />
Fartygets nuvarande ägare kammar hem köpeskilling<strong>en</strong>,<br />
50 miljoner.<br />
Låt oss titta på p<strong>en</strong>gaflödet.<br />
Jag satsar två miljoner, <strong>en</strong> kompis satsar 10. Bank<strong>en</strong><br />
satsar 38.
P<strong>en</strong>garna betalas till fartygets ägare ett rederi på Bahamas,<br />
som jag i hemlighet äger.<br />
Omedelbart efter försäljning<strong>en</strong> försvinner kassan i rederiet.<br />
D<strong>en</strong> ligger nu i min ficka. Min kompanjon får 11 miljoner,<br />
kontant, alltså <strong>en</strong> miljon för besväret att ha sina<br />
p<strong>en</strong>gar på ett bankkonto <strong>en</strong> vecka.<br />
Nu har jag plötsligt 40 miljoner i fickan för att köpa<br />
ytterligare ett fartyg kontant, det som jag eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> vill<br />
ha.<br />
– Fattar ni nu då?<br />
– Nej, tyvärr. Fartyg nummer ett vad hände med det?<br />
– Ing<strong>en</strong>ting, för det finns inte, har aldrig funnits. Det<br />
vill säga Sv<strong>en</strong> Nilsson tror att det finns, för han har sett<br />
det och varit ombord med <strong>en</strong> hel delegation i två nätter,<br />
m<strong>en</strong> det är bara chartrat av mig, vilket de aldrig fattar.<br />
Han ser alla skeppshandlingar och han ser att jag puttar<br />
in 12 miljoner dollar ur min eg<strong>en</strong> kassa, så han tycker<br />
det är väldigt seriöst. Normalt brukar man bara sätta in<br />
10 proc<strong>en</strong>t av köpeskilling<strong>en</strong>. Han har ju panträtt i hela<br />
fartyget och hans säkerhet ligger före min.<br />
Steg 2<br />
Företaget i Nice säljs till <strong>en</strong> ny ägare för 13 miljoner<br />
dollar, företagets substansvärde. Fartyget ligger fortfa-<br />
rande som <strong>en</strong> tillgång på 50 miljoner i bolaget, som samtidigt<br />
belastas av skulder på 38 miljoner. Ing<strong>en</strong> kan hindra<br />
någon från att sälja företaget! Det är på papperet <strong>en</strong><br />
sund affär.<br />
D<strong>en</strong> nye ägar<strong>en</strong> likviderar bolaget och plockar ut <strong>en</strong><br />
miljon som finns på bankkontot. Fartygets värde skrivs<br />
ner till <strong>en</strong> euro<br />
Ägar<strong>en</strong> försvinner, han var bara <strong>en</strong> målvakt. Direktör<br />
Nilsson kommer att få spader, m<strong>en</strong> det hanterar jag.<br />
Hänger ni med nu då?<br />
– Vad behöver du hjälp med för att klara av d<strong>en</strong>na<br />
blåsning?frågade Michael<br />
– Jag behöver låna p<strong>en</strong>gar, det trodde jag skulle bli d<strong>en</strong><br />
svåraste detalj<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> nu inser jag ju att jag känner <strong>en</strong><br />
kille som är smartare än jag trodde.<br />
– Kille, sa jag, det är min fru som är smart, svarade jag.<br />
Jag bara grät när jag såg min fina vinkällare gå åt helvete.<br />
Det var hon som fixade stålarna. M<strong>en</strong> jag varnar<br />
dig, hon har latinskt blod i ådrorna och hon kommer att<br />
skära pitt<strong>en</strong> av dig om du lurar h<strong>en</strong>ne.<br />
– För fan Calle, sluta med dina morbida fantasier, vill<br />
du att jag skall få mardrömmar. Jag har väl aldrig lurat<br />
dig?<br />
– Bara så att du vet, sa jag. Fartyget då? Hur får du tag på<br />
det?
– D<strong>en</strong> del<strong>en</strong> fixar jag. Jag chartrar ett fartyg av rätt storlek<br />
med full besättning. Det kommer att finnas med <strong>en</strong><br />
repres<strong>en</strong>tant för köpar<strong>en</strong> ombord. De vet ing<strong>en</strong>ting om<br />
att fartyget är till salu, så repres<strong>en</strong>tant<strong>en</strong> ber Sv<strong>en</strong> att inte<br />
nämna något om anledning<strong>en</strong> till deras besök för besättning<strong>en</strong>.<br />
Skeppspapper och sådana saker ordnar jag<br />
så snart jag hittat rätt fartyg. Jag behöver <strong>en</strong> målvakt<br />
förstås, som spelar ägare till mitt charterföretag, han<br />
känner ju mig och Boris. Där hade jag tänkt <strong>en</strong>gagera<br />
Kates farsa Barry, <strong>en</strong> självsäker herre från Florida. Vits<strong>en</strong><br />
är att han säljer företaget, så han försvinner ur bild<strong>en</strong>.<br />
– Det kanske kan gå, sa Michael. Det var länge sedan<br />
man gjorde ett riktigt bra gig. Ibland saknar jag spelets<br />
tjusning. Hästar ger inte så mycket spänning.<br />
Jag ställer upp med hälft<strong>en</strong> av p<strong>en</strong>garna, fem miljoner,<br />
så slipper Chantal göra slarvsylta av Calle, m<strong>en</strong> framförallt<br />
så finns det ett större incitam<strong>en</strong>t att du betalar tillbaks<br />
stålarna, jag m<strong>en</strong>ar att du inte får för dig att blåsa<br />
oss. Calle vet vad som hände med dem som försökte<br />
lura mig när jag jobbade i Stockholm. Då har han ändå<br />
bara hört rykt<strong>en</strong>.<br />
– Det räckte, sa jag.Vi håller det här mellan oss, va sa<br />
jag. Flickorna blir lätt oroliga. I kväll blir det grillat hos<br />
oss.<br />
– Jag tänkte åka in till Monaco och kolla lite fartyg,<br />
hänger ni med? frågade Erkki.<br />
– Varför inte sa Michael, vi tar min båt, d<strong>en</strong> behöver<br />
luftas lite.<br />
Vi satte kurs mot Monaco, hela gänget i Michaels fina<br />
Riva, <strong>en</strong> 33 fots skönhet i mahogny, som trots att vi var<br />
sex personer ombord gjorde nära 49 knop. I sittbrunn<strong>en</strong><br />
fanns <strong>en</strong> hästskoformad skinnsoffa där det fanns gott<br />
om plats för fem personer. Michael körde med säker<br />
hand. Strax innan vi passerade Eze, skrek Erkki till:<br />
– Titta på d<strong>en</strong>! Han pekade på ett fartyg som låg för<br />
ankar. Jag tror jag sett det fartyget på nätet, det är till<br />
salu. Kan du ta <strong>en</strong> sväng runt, så vi får se på nära håll?<br />
– Visst sa Michael och svängde i riktning mot Elise, från<br />
Isle of Man. Ing<strong>en</strong> av oss rörde <strong>en</strong> min, m<strong>en</strong> det blev <strong>en</strong><br />
aning tryckt stämning.<br />
– Vet ni vad d<strong>en</strong> kostar? Sa Erkki. 37 miljoner dollar,<br />
d<strong>en</strong> är 53 meter lång, oceangå<strong>en</strong>de.<br />
Perfekt för mitt behov. Ni skulle se d<strong>en</strong> invändigt, bara<br />
träpaneler och antika möbler.<br />
– Hur kan du veta det? frågade Ulla, plötsligt. Hon hade<br />
inte sagt ett ljud på hela resan. Hon verkade allvarlig.<br />
– Internet, allt finns där fotos, ritningar, teknisk specifikation.<br />
– Vet du vem som äger d<strong>en</strong>? frågade Michael
– Nej, m<strong>en</strong> jag vet vem som säljer d<strong>en</strong>. Det är <strong>en</strong> mäklare<br />
i Monaco.<br />
De närmade sig Monaco och Michael anropade Port de<br />
Hercule på kanal 12 på sin VHF-radio. Han meddelade<br />
båt<strong>en</strong>s namn och längd, samt informerade om att de<br />
bara tänkte stanna några timmar. Han saktade ner fart<strong>en</strong><br />
och lade till på anvisad plats.<br />
Hamn<strong>en</strong> var full av fartyg i alla storlekar, från vanliga<br />
30-40 fotare till stora lustjakter på nästa 100 meters längd,<br />
med egna helikoptrar, stora motor- och till och med<br />
segelbåtar, fullt riggade stå<strong>en</strong>de på däck, som om de<br />
bara väntade på att någon skulle sätta dem i vattnet.<br />
De tog <strong>en</strong> drink på <strong>en</strong> förnäm uterestaurang intill Casinot<br />
och studerade de otaliga, exklusiva butiker som låg sida<br />
vid sida i hus<strong>en</strong> runt Casinot och närmsta grann<strong>en</strong>, det<br />
eleganta Hotel Paris mitt emot.<br />
– Det är alltid lika kul att se de s<strong>en</strong>aste modellerna av<br />
B<strong>en</strong>tley och Rolls Roys cabriolet, sa jag. Då kan man<br />
lära sig att man kan vara gammal, ful och kort i rock<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> ändå få de snyggaste, mest långb<strong>en</strong>ta blondinerna<br />
att pussa <strong>en</strong> på d<strong>en</strong> kala hjässan.<br />
– Svin, sa Chantal, eller luder, bero<strong>en</strong>de på vem man<br />
talar om, honom eller h<strong>en</strong>ne.<br />
– Tror du att de tar dem för p<strong>en</strong>garna, de kanske är<br />
trevliga, försökte jag..<br />
– Jag tänkte besöka ett par mäklare, sa Erkki. Tar ni<br />
hand om Kate, hon vill kanske shoppa loss lite, det verkar<br />
som om de har mer här än i Paris.<br />
Vi hittade några fartygsmäklare, d<strong>en</strong> mest intressanta på<br />
rue Princess Florestine, där vi fick veta att det kostade<br />
mellan tre och 400 tus<strong>en</strong> Euro att hyra <strong>en</strong> fullmatad lustjakt<br />
på ca 60 meter för <strong>en</strong> vecka, vilket var minimum. Vi<br />
fick <strong>en</strong> lista på tillgängliga objekt och kom på att det<br />
kanske var <strong>en</strong>klare att hyra <strong>en</strong> jakt lite längre bort, då<br />
skulle Sv<strong>en</strong> och hans ev<strong>en</strong>tuella kollegor vara lite mer<br />
bortkomna. Yachtmäklarna hade objekt över hela värld<strong>en</strong>,<br />
så det gav oss fler möjligheter. Efter diverse<br />
dividerande bestämde vi oss för rätt fartyg på rätt plats.<br />
– Vi får nog leta upp damerna, sa Michael, annars har vi<br />
inte råd att hyra båt.
Kapitel 18<br />
Paris<br />
D<strong>en</strong> 15 mars 2001<br />
Salvatore Feudo stegade in på Auktionsfirmans eleganta<br />
kontor på Av<strong>en</strong>ue Matignon, där han avtalat möte med<br />
sin gamle vän Richard Lapointe.<br />
De båda männ<strong>en</strong> omfamnade varandra och utbytte<br />
artighetsfraser, deras vänskap var gedig<strong>en</strong> och över tio<br />
år gammal.<br />
– Jag är lite nyfik<strong>en</strong> på vad som får dig att lämna din<br />
älskade hustru och bege dig till d<strong>en</strong> här avgasfyllda hålan,<br />
sa Lapointe, inte är det väl jag som lockar.<br />
– Det finns ett litet vinslott i Bordeaux som är till salu,<br />
med <strong>en</strong> ganska intressant vinsamling. Jag har fått reda<br />
på detta av B<strong>en</strong>gt deLeurs, som du ju också känner. Jag<br />
är inne på att köpa vinsamling<strong>en</strong> separat och samtidigt<br />
lägga ett bud på hela slottet. Det är ett slott som skulle<br />
kunna utvecklas till att bli både hotell, golf and country<br />
club och annat. Som du vet är det ont om hotell i området.<br />
Samling<strong>en</strong> är till salu till underpris eftersom ägar<strong>en</strong><br />
vill ha fram kontanter snabbt. Jag skulle vilja att du<br />
auktionerar ut vinet så snabbt som du bara kan. Resul-<br />
tatet av auktion<strong>en</strong> avgör hur mycket jag kan bjuda för<br />
hela slottet.<br />
– Vilket slott rör det sig om? frågade Lapointe.<br />
– Chateau Libourne, det är visst inte direkt berömt för<br />
sina egna viner, m<strong>en</strong> de håller tydlig<strong>en</strong> ganska bra kvalitet.<br />
Slottet ligger i området Bourdeaux Supérieurs, vilket<br />
lär vara bra. Jordmån<strong>en</strong> lär vara perfekt i det området<br />
och jag är säker på att med rätt ledning kan kvalitet<strong>en</strong><br />
förbättras.<br />
– Jag vet vilket slott det rör sig om sa Lapointe. Har du<br />
någon förteckning över vinerna?<br />
– Självklart, det är sammanlagt 2000 flaskor, det bästa<br />
från grannskapet. Han lämnade över specifikation<strong>en</strong> som<br />
han fått av B<strong>en</strong>gt deLeurs. Ägar<strong>en</strong> dog förra året och<br />
det är d<strong>en</strong> <strong>en</strong>da arving<strong>en</strong> som har bråttom att kamma<br />
hem kosing<strong>en</strong>. Han är Parisare och kan inte tänka sig att<br />
flytta till Libourne, som ju måste framstå som r<strong>en</strong>a bondlandet.<br />
– Låt mig studera listan sa Lapointe, så får vi se vad jag<br />
tror att <strong>en</strong> auktion skulle kunna inbringa.<br />
Har han satt <strong>en</strong> prislapp på slottet?<br />
Lapointe försökte se ut som om han inte var intresserad,<br />
m<strong>en</strong> faktum var att han tillbringade d<strong>en</strong> mesta tid<strong>en</strong><br />
på auktionsfirmans kontor för vinauktioner, som låg i<br />
Bordeaux.
Det vore trevligt att bo på ett slott i närhet<strong>en</strong>.<br />
– Jag tror att man begär cirka två miljoner euro för slottet<br />
eftersom jag förstått att man kan köpa vinet för 200<br />
000 euro, och det skall räcka till handp<strong>en</strong>g<strong>en</strong> som brukar<br />
vara tio proc<strong>en</strong>t. Han såg inte d<strong>en</strong> intresserade glimt<strong>en</strong><br />
i Richards ögon.<br />
– Nu fick du ju facit, sa Salvatore, då behöver du inte<br />
räkna så noga.<br />
Lapointe log.<br />
– Jag föredrar att titta på listan utan förutfattade m<strong>en</strong>ingar.<br />
Det tar några timmar, kanske kan vi ses i kväll<br />
för att gå ig<strong>en</strong>om resultatet av min värdering. Jag bjuder<br />
på middag hemma hos oss, det är på tid<strong>en</strong> att vi får<br />
återgälda all d<strong>en</strong> gästfrihet vi njutit hos dig och din förtjusande<br />
Raquel. Jag har förvarnat madame. Klockan<br />
åtta?<br />
– Jag ser fram emot att få träffa Madame, sa Salvatore<br />
och försvann från kontoret. Han tänkte ta det lugnt och<br />
strosa lite i c<strong>en</strong>trum, m<strong>en</strong> han drogs till de kvarter där<br />
han visste att man kunde hitta barer med män som delade<br />
hans intress<strong>en</strong>.<br />
Mann<strong>en</strong> han mötte på <strong>en</strong> av de hundratals gaybarer som<br />
finns i Paris var i tjugoårsåldern finlemmad, med nästan<br />
feminina drag. Salvatore blev mycket upphetsad och<br />
frågade om de kunde gå någonstans där de kunde vara<br />
ostörda.<br />
De tog in på ett litet hotell och Salvatore betalade rummet<br />
i förskott.<br />
Som alltid, mådde han fruktansvärt dåligt efteråt och<br />
tvingade sig att stå i dusch<strong>en</strong> i <strong>en</strong> halvtimme när han<br />
kom till sitt hotell. Han ringde Raquel för att tala om att<br />
han älskade h<strong>en</strong>ne och att han saknade h<strong>en</strong>ne och Felipe.<br />
– Vi ses i morgon, sa han, jag skall äta middag hos familj<strong>en</strong><br />
Lapointe i kväll.<br />
Det var <strong>en</strong> utsökt supé. Madame Lapointe hade gjort i<br />
ordning <strong>en</strong> förrätt med grodlår, fortsatte med<br />
ankleverpaté,<br />
En underbar varmrätt följde med kalvstek i tunna skivor<br />
med svamp och olika gelékompositioner. Sås<strong>en</strong><br />
smakade underbart med <strong>en</strong> lätt touche av rödvin. De<br />
drack g<strong>en</strong>omgå<strong>en</strong>de Bordeauxviner kväll<strong>en</strong> till ära. Till<br />
dessert<strong>en</strong>, <strong>en</strong> parfait, serverade Lapointe <strong>en</strong> flaska 1976<br />
Opp<strong>en</strong>heimer Silvaner Auslese.<br />
Han såg att Salvatore gapade och skrattade.<br />
– Jag kunde inte låta bli, när jag hittade <strong>en</strong> flaska som<br />
inte gått att sälja. Jag fick köpa d<strong>en</strong> för 15 Euro. Hoppas<br />
d<strong>en</strong> smakar bättre än sitt pris.<br />
Efter middag<strong>en</strong> drog sig de båda männ<strong>en</strong> tillbaka till
iblioteket med <strong>en</strong> konjak och kaffe, medan madame<br />
bad om ursäkt och drog sig tillbaka. Salvatore kysste<br />
h<strong>en</strong>ne på kind<strong>en</strong> och tackade för <strong>en</strong> underbar kväll.<br />
– Är du nyfik<strong>en</strong>? frågade Richard.<br />
– Ja det måste jag erkänna, hur ser det ut? Är samling<strong>en</strong><br />
värd 200 000? Salvatore studerade honom med <strong>en</strong> viss<br />
spänning.<br />
– Innan jag avslöjar hur mycket jag tror vi kan sälja<br />
samling<strong>en</strong> för, låt mig komma med ett förslag.<br />
– Visst, jag är idel öra, sa Salvatore.<br />
– Som du vet ligger vårt Bordeauxkontor inte så långt<br />
från Chateau Libourne. Om du köper det, så måste du<br />
ha någon som ser till att utveckla kvalitet<strong>en</strong> på det egna<br />
vinet. Vad skulle du säga om jag föreslår att vi köper det<br />
tillsammans.Fördel<strong>en</strong> vore att jag kunde bo bekvämt på<br />
slottet i närhet<strong>en</strong> av mitt kontor och se till att man successivt<br />
förbättrade kvalitet<strong>en</strong> på d<strong>en</strong> egna odling<strong>en</strong>.<br />
Golfbana och sådant intresserar mig inte, det får vi anställa<br />
folk att sköta.<br />
Jag är beredd att satsa häft<strong>en</strong>, tio miljoner Euro, minus<br />
halva vinst<strong>en</strong> från auktion<strong>en</strong>. Dessutom tror jag mig<br />
kunna hjälpa till med finansiering<strong>en</strong>.<br />
– Salvatore blev nu verkligt intresserad, han hade inte<br />
riktigt de muskler som krävdes, m<strong>en</strong> hade tänkt belåna<br />
sitt företag.<br />
– Hur mycket kan <strong>en</strong> auktion inbringa?<br />
– Minst <strong>en</strong> miljon Euro. Det säger min erfar<strong>en</strong>het.<br />
– Jag är med. Kan du utveckla det där med finansiering<strong>en</strong>?<br />
– Som du vet är vårt auktionshus mycket lönsamt. Det<br />
finns <strong>en</strong> fond där man i statuterna kräver att avkastning<strong>en</strong><br />
skall investeras i projekt som ligger husets affärsområde<br />
mycket nära. Vad skulle vara bättre än att<br />
huset finansierar ett vinslott i d<strong>en</strong> bästa del<strong>en</strong> av Bordeaux<br />
för att se hur man kan utveckla vinet så att det går att<br />
sälja på husets auktioner?<br />
Vad det gäller golfbanan och ett ev<strong>en</strong>tuellt hotell, föreslår<br />
jag att vi ligger lite lågt med detta för att så småningom<br />
intressera någon kedja att gå in och få tillgång<br />
till billig mark, om de förbinder sig att bygga <strong>en</strong> country<br />
club och anlägga <strong>en</strong> golfbana.<br />
– Vilk<strong>en</strong> utmärkt idé! sa Salvatore. Låt oss skåla på detta.<br />
Hur skall vi gå vidare, du tycks ha tänkt till ganska ord<strong>en</strong>tligt.<br />
– Låt mig säga att jag har haft <strong>en</strong> dröm ganska länge att<br />
något sådant skulle dyka upp. Jag hade lite svårt att inte<br />
visa min <strong>en</strong>tusiasm i eftermiddags.<br />
Jag föreslår att du lägger ett bud på vinet, 200 000 och<br />
ett bud på slott och mark på två miljoner. Jag kan förskottera<br />
80 proc<strong>en</strong>t av auktionspriset som handp<strong>en</strong>ning.
Jag har redan hört mig för hos d<strong>en</strong> person som ansvarar<br />
för fond<strong>en</strong> om han är positiv. Han blev alldeles vild.<br />
– Då sätter vi igång sa Salvatore, jag kör hem i morgon<br />
via Bordeaux och bekräftar vårt bud. Kan du ordna<br />
någon form av <strong>en</strong>kelt kontrakt på vad vi nyss har kommit<br />
över<strong>en</strong>s om?<br />
– Det kan du komma och skriva på i morgon innan du<br />
åker. Jag plitar ihop det i natt innan jag lägger mig.<br />
De skakade hand och omfamnade varann.<br />
Det kändes fantastiskt, Salvatore kände sig betydligt<br />
bättre tillmods när han somnade in mätt och belåt<strong>en</strong> i<br />
d<strong>en</strong> lyxiga säng<strong>en</strong>.<br />
Han körde d<strong>en</strong> långa omväg<strong>en</strong> om Bordeaux på väg<strong>en</strong><br />
hem efter att ha skrivit på kontraktet som Lapointe hade<br />
skrivit. Han hade lite svårt att hitta slottet, m<strong>en</strong> till sist<br />
fann han det.<br />
Lite mindre än han hade trott. Arvtagar<strong>en</strong>, <strong>en</strong> man i fyrtioårsåldern,<br />
som pres<strong>en</strong>terade sig som Jean Gasparoux,<br />
hälsade artigt på honom och de gick direkt på affärerna.<br />
Först vill ni förstås se ägorna och slottet. Salvatore blev<br />
visad runt vinodling<strong>en</strong> och blev ganska imponerad av<br />
vad han såg. Slottet var naturligtvis gammalt kanske<br />
hundra år eller så och i behov av g<strong>en</strong>omgripande r<strong>en</strong>overing.<br />
Nu var det <strong>en</strong> gång så att det inte fanns så gott om objekt<br />
av det slaget till salu, priset avspeglade ställets unika<br />
läge i ett av de kanske bästa vindistrikt<strong>en</strong> i Frankrike<br />
med omfattande utvecklingsmöjligheter. Oavsett vad<br />
man betalade, skulle det krävas ännu mer p<strong>en</strong>gar att<br />
rusta upp stället.<br />
Detta faktum hade både säljare och köpare klart för sig,<br />
vilket innebar att prutmån<strong>en</strong> var begränsad, det var ett<br />
bra pris.<br />
Efter rundvandring<strong>en</strong> satte de båda herrarna sig ner i <strong>en</strong><br />
syr<strong>en</strong>berså, som nästan doftade för starkt, och skulle<br />
just börja diskutera allvar, när Gasparoux kastade ur<br />
sig:<br />
– Jag måste berätta <strong>en</strong> sak, vinsamling<strong>en</strong> som ni såg i<br />
vinkällar<strong>en</strong> är redan såld. Jag fick ett bud som jag inte<br />
kunde tacka nej till, jag behöver <strong>en</strong> del snabba kontanter,<br />
eftersom det är stora kostnader i samband med<br />
arvsskiftet, det är inte gratis att ärva, skrattade han förläget.<br />
– Är det någon lokal handlare? Salvatore försökte dölja<br />
sin besvikelse och lyckades bra. Hans röst var lugn och<br />
stadig.<br />
– Nej, det är faktiskt <strong>en</strong> ung man från Itali<strong>en</strong>, <strong>en</strong> mr<br />
diTalora. Han har visst planer på att också bjuda på slot-
tet, m<strong>en</strong> just nu hade han inte muskler för det, så jag<br />
väntar på hans bud.<br />
Är ni intresserad av slottet eller bara vinsamling<strong>en</strong> eller<br />
möjlig<strong>en</strong> alltihop? fortsatte han.<br />
– Alltihop. Kan ni bryta kontraktet med itali<strong>en</strong>ar<strong>en</strong>? Jag<br />
är beredd att bjuda två miljoner tvåhundratus<strong>en</strong> för alltihop.<br />
Salvatore drog långsamt upp <strong>en</strong> check ur fickan så att<br />
Gasparoux inte kunde undgå att se beloppet: Åttahundratus<strong>en</strong><br />
Euro, utställd av <strong>en</strong> bank i Paris.<br />
Jag hade tänkt betala med d<strong>en</strong> här som <strong>en</strong> handp<strong>en</strong>ning,<br />
inlösbar i dag om ni så vill.<br />
Gasparoux blev mycket intresserad av check<strong>en</strong>, det<br />
kunde han inte dölja. Han ordnade och funderade på <strong>en</strong><br />
lösning, det kunde man se.<br />
– Ni kan kanske nöja er med slottet, sa han, vinet är ja,<br />
förlåt uttrycket kattskit i sammanhanget. Ett par hundratus<strong>en</strong><br />
Euro.<br />
– Nej, tyvärr, sa Salvatore kallt. Det är allt eller inget,<br />
som gäller. Vinsamling<strong>en</strong> intresserar mig väldigt mycket,<br />
av ett personligt själ, inte för p<strong>en</strong>garna. Jag kan emellertid<br />
tänka mig att lösa in vinet om jag får tala med<br />
yngling<strong>en</strong>.<br />
Nu blev det plötsligt fart på Gasparoux<br />
– Hur snabbt kan ni betala rest<strong>en</strong>, av köpeskilling<strong>en</strong>,<br />
om jag kan lösa problemet med diTalora? Sa han.<br />
– Jag måste förstås först göra <strong>en</strong> besiktning av byggnad<strong>en</strong>,<br />
det är ett krav från mina finansiärer och tar väl<br />
ungefär <strong>en</strong> vecka inklusive pappersarbete. Så fort vi<br />
har ett preliminärt kontrakt sätter jag igång. P<strong>en</strong>garna<br />
väntar bara på att bli utbetalda. Det är i era händer helt<br />
och hållet, mr Gasparoux. Handp<strong>en</strong>ning<strong>en</strong> får ni så fort<br />
ni visar att det är ni som är i besittning av eg<strong>en</strong>dom<strong>en</strong>.<br />
Gasparoux gick in i slottet för att ringa ett samtal. Han<br />
kom tillbaka efter tio minuter och sa att allt var klart.<br />
diTalora hade backat, eftersom han inte kunde skaka<br />
fram p<strong>en</strong>garna till d<strong>en</strong> tidpunkt som han lovat.<br />
Gasparoux skulle skaffa fram erforderliga handlingar<br />
och föreslog att de skulle åka till bank<strong>en</strong> gem<strong>en</strong>samt.<br />
Han hade verklig<strong>en</strong> bråttom, så de signaler som Salvatore<br />
registrerat att han var i stort behov av snabba p<strong>en</strong>gar<br />
var korrekta.<br />
Det kanske inte fanns någon diTalora när allt kom till<br />
kritan.<br />
De ordnade alla detaljer och Feudo lovade att sända <strong>en</strong><br />
besiktningsman inom ett par dagar från Nice.<br />
På väg<strong>en</strong> hem var han tvung<strong>en</strong> att övernatta i Bordeaux<br />
och ringde Raquel för att berätta om förs<strong>en</strong>ing<strong>en</strong> och att<br />
han köpt ett slott tillsammans med mr Lapointe. Han<br />
kunde inte avgöra om hon var glad eller leds<strong>en</strong>. För-
modlig<strong>en</strong> var hon vark<strong>en</strong> eller, deras förhållande knakade<br />
i fogarna.<br />
***<br />
En skön vårkväll någon vecka s<strong>en</strong>are, hade Salvatore<br />
övertalat Raquel att ta <strong>en</strong> <strong>en</strong>kel bit mat på La Pizza <strong>en</strong><br />
restaurant vid d<strong>en</strong> norra del<strong>en</strong> av hamn<strong>en</strong> i Cannes. La<br />
Pizza är ett trevligt ställe, alltid mycket folk, turister och<br />
infödingar i <strong>en</strong> väl avvägd blandning. De hade bestämt<br />
att äta tillsammans med d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ske vinhandlar<strong>en</strong> B<strong>en</strong>gt<br />
De Leurs, hans franska hustru och deras dotter. De åt <strong>en</strong><br />
sallad, <strong>en</strong>trecote och avslutade med jordgubbar och<br />
vaniljglass. Ing<strong>en</strong> kulinarisk höjdare, kanske, m<strong>en</strong> det<br />
var mest för att träffas och umgås lite, vilket hände alltför<br />
sällan nuförtid<strong>en</strong>.<br />
Salvatore hade tänkt berätta om slottet i Libourne, m<strong>en</strong><br />
satte nästan <strong>en</strong> jordgubbe i hals<strong>en</strong> när B<strong>en</strong>gt plötsligt<br />
berättade att han hade <strong>en</strong> privat vinsamling på lut till <strong>en</strong><br />
billig p<strong>en</strong>g om han var intresserad. Det var ett slott i<br />
Bordeaux, som skulle säljas och <strong>en</strong> ung itali<strong>en</strong>are hade<br />
vinet på hand för 200 000 Euro. Raquel såg med <strong>en</strong><br />
förskräckt min på Salvatore, som försökte dölja att han<br />
var nära att kvävas, m<strong>en</strong> hon var för smart för att ställa<br />
några frågor.<br />
– Jaså det säger du, förlåt hostning<strong>en</strong>, jag svalde <strong>en</strong> jordgubbe<br />
lite väl hastigt, jag har längtat efter de första exemplar<strong>en</strong>.<br />
M<strong>en</strong> jag hörde vad du sa. Det var intressant. Har du<br />
någon specifikation över vinerna?<br />
Jag kan faxa ett ex till dig i morgon, sa B<strong>en</strong>gt om du är<br />
intresserad.<br />
Alltid intresserad av goda viner, sa Salvatore med ett<br />
le<strong>en</strong>de, har du haft det på hand länge?<br />
– En vecka, knappt. Hur så?<br />
– Bara nyfik<strong>en</strong> om hur högt jag står på din kundlista.<br />
– Du står högt, det vet du!<br />
Raquel blev plötsligt orolig för Felipe, de hade <strong>en</strong> ny<br />
barnvakt, så de tackade för sällskapet och åkte hem.<br />
Familj<strong>en</strong> deLeurs stannade kvar och fortsatte smutta på<br />
lite vin.<br />
– Vad hände, du blev upprörd över något? sa Raquel,<br />
när de satt sig i bil<strong>en</strong> för att åka hem, det märktes tydligt.<br />
Du vet att du inte kan lura mig.<br />
– Jag har betalt åttahundratus<strong>en</strong> Euro i handp<strong>en</strong>ning för<br />
ett slott i Bordeaux och då ingick d<strong>en</strong> vinsamling som<br />
B<strong>en</strong>gt nu vill sälja till mig! Är han <strong>en</strong> bedragare, eller är<br />
han också lurad? Det skall jag ta reda på.<br />
– Hur kan du göra det, utan att bli osams med B<strong>en</strong>gt?<br />
– Jag lägger ett bud på mitt eget vin, så får vi se vad som
händer, det blir intressant.<br />
– Du kan väl bara fråga honom, det kan ju vara ett missförstånd.<br />
– Då får man inte reda på sanning<strong>en</strong>, bara d<strong>en</strong> version<br />
han vill att jag skall höra!<br />
– Är det inte ett dyrt sätt att ta reda på sanning<strong>en</strong>?<br />
– Att ha riktiga vänner är värdefullt, så det kan vara värt<br />
<strong>en</strong> hel del.<br />
Han kunde knappt vänta tills de kom hem, så att han<br />
fick ringa Lapointe, trots d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>a timm<strong>en</strong>.<br />
– Lapointe, svarade d<strong>en</strong> välbekanta röst<strong>en</strong> i Paris.<br />
– Hej, det är Salvatore. Jag är fortfarande mätt efter er<br />
formidabla middag.<br />
Jag har lagt ett bud på vinet och slottet för vår räkning.<br />
Det var i sista minut<strong>en</strong>, ägar<strong>en</strong> hade redan sålt vinet,<br />
m<strong>en</strong> jag fick honom att ändra sig. Han behöver p<strong>en</strong>garna<br />
snabbt.<br />
En byggnadsing<strong>en</strong>jör från Nice har redan gjort <strong>en</strong> besiktning,<br />
m<strong>en</strong> jag skulle vilja att du kontrollerar vinet<br />
innan vi betalar rest<strong>en</strong> av köpesumman.<br />
Är det några problem med finansiering<strong>en</strong>? undrade<br />
Salvatore.<br />
– Nej, vi har gått ig<strong>en</strong>om de handlingar du skickade och<br />
jag har fått stiftels<strong>en</strong> att utställa ett lånelöfte på rest<strong>en</strong> av<br />
betalning<strong>en</strong>, via bank<strong>en</strong>. Så snart de har lagfart<strong>en</strong> och<br />
kan lämna d<strong>en</strong> som pant, kan vi lyfta p<strong>en</strong>garna.<br />
Jag skall till Bordeaux i morgon, så jag kan titta in och<br />
kontrollera vinerna.
Kapitel 19<br />
Odessa, Svarta havskust<strong>en</strong><br />
D<strong>en</strong> 20 februari 1989<br />
”Det finns sju miljoner handeldvap<strong>en</strong> i Irak, <strong>en</strong><br />
Kalasjnikov för varje irakisk man!”<br />
Citat ur tidskift<strong>en</strong> Sovjetskaja Rossia:<br />
Inför Saddam Husseins invasion av Kuwait, måste ytterligare<br />
<strong>en</strong> miljon irakiska soldater i god tid utbildas på<br />
automatgevär av märket Kalasjnikov. Utöver de förband<br />
som redan var klara och beväpnade. D<strong>en</strong> <strong>en</strong>da version<br />
av detta populära handvap<strong>en</strong> som kunde anskaffas i<br />
tillräckliga mängder var AK-47, d<strong>en</strong> gamla modell<strong>en</strong><br />
med 7.62 × 39 mm ammunition, vilket passade Hussein<br />
utmärkt. Det skulle underlätta reservdelshållning<strong>en</strong>.<br />
Iraks beställning löd på 600 tus<strong>en</strong> vap<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> det hade<br />
inte gått att få fram mer <strong>en</strong> halv miljon med så kort<br />
varsel.<br />
Kontraktet skrevs mellan Iraks handelsminister och<br />
oligark<strong>en</strong> Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko som var repres<strong>en</strong>tant för<br />
vap<strong>en</strong>handlarna.<br />
Betalning<strong>en</strong> bestod av 45 ton guld som flögs in med två<br />
Antonov An12:or som var Rysslands svar på Amerikas<br />
Herkulesplan. De var imponerande med sin vingbredd<br />
på 38 meter och 33 meters längd. Lastkapacitet vid full<br />
tank var ca 23 ton.<br />
De landade i utkant<strong>en</strong> av Odessas stora flygplats där<br />
guldlast<strong>en</strong> skulle lossas och bytas mot rådiamanter av<br />
motsvarande värde. Diamanterna kom från Sierra Leone<br />
i Afrika. Ursprungslandet för diamanterna var lite oklart<br />
m<strong>en</strong> det bekymrade ing<strong>en</strong> i det här sällskapet.<br />
D<strong>en</strong> man som ansvarade för diamanterna, <strong>en</strong> stor, muskulös<br />
afrikan i kamouflagemönstrad uniform och mörkröd<br />
basker, bad att få tala med Irakiernas högste chef på<br />
plats<strong>en</strong>.<br />
Det var ing<strong>en</strong> mindre än Uday Hussein, son till Saddam<br />
Hussein. Han erbjöds riklig betalning om han kunde<br />
tänka sig att leverera guldet på Zürichs flygplats Klot<strong>en</strong>.<br />
Det var inte så lätt att skaka fram så stora <strong>mask</strong>iner i<br />
Sierra Leone. Som betalning erbjöds Uday <strong>en</strong> rejäl påse<br />
slipade diamanter, som han utan komm<strong>en</strong>tar stoppade i<br />
<strong>en</strong> portfölj och gömde för eg<strong>en</strong> räkning.<br />
De två stora <strong>mask</strong>inerna lämnade Odessa för Bagdad,<br />
m<strong>en</strong> ändrade kurs i hemlighet så snart de var utanför<br />
Ukrainskt luftrum och styrde kosan mot Zürich. De efterlämnade<br />
ett sällskap på 10 officerare som leddes av<br />
Uday Hussein, som tagit hand om diamanterna för att<br />
åka tillsammans med <strong>en</strong> lika stor Ukrainsk militär-
delegation till Svartahavshamn<strong>en</strong> i Odessa, där ett lastfartyg<br />
med <strong>en</strong> halv miljon AK47: or hade lastats ombord<br />
under veckan. Delegation<strong>en</strong> inspekterade d<strong>en</strong> dyrbara<br />
last<strong>en</strong> och tog ett antal stickprov, som alla visade<br />
sig innehålla vap<strong>en</strong> av hög kvalitet, väl infettade för<br />
sjöfrakt.<br />
I <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> ceremoni, överlämnades <strong>en</strong> attachéväska till<br />
Uday Hussein, som blev mycket glad över pres<strong>en</strong>t<strong>en</strong>.<br />
Väskan innehöll <strong>en</strong> Kalasjnikov AK47 i äkta guld med<br />
fyra förgyllda magasin.<br />
Uday överlämnade i sin tur tre styck<strong>en</strong> förseglade trälådor<br />
innehållande rådiamanter med specifikation och<br />
värderingsintyg utfärdad av <strong>en</strong> auktoriserad Israelisk<br />
diamanthandlare till befälhavar<strong>en</strong> för d<strong>en</strong> ukrainska styrkan,<br />
Truch<strong>en</strong>ko.<br />
D<strong>en</strong>ne såg till att lådorna lastades ombord på <strong>en</strong> snabbgå<strong>en</strong>de<br />
motorbåt och styrde tillsammans med <strong>en</strong> kommandostyrka<br />
mot d<strong>en</strong> Rumänska kust<strong>en</strong>.<br />
Plan<strong>en</strong> var att via hamnstad<strong>en</strong> Sulina i danubedeltat där<br />
flod<strong>en</strong> Danube, i väst känd under namnet Donau rinner<br />
ut i Svarta havet, ta sig uppåt flod<strong>en</strong> till stad<strong>en</strong> Tulcea,<br />
som var d<strong>en</strong> närmaste stad<strong>en</strong> med landförbindelse.<br />
D<strong>en</strong>na del av Rumäni<strong>en</strong> var på grund av det rikt<br />
förgr<strong>en</strong>ade nätet av flodarmar, praktiskt taget omöjlig<br />
att bevaka nattetid.<br />
De gick i sakta mak uppför Donau och anlände efter<br />
cirka ett dygns resa till Tulcea. På kaj<strong>en</strong> i d<strong>en</strong> lilla hamn<strong>en</strong><br />
möttes de av <strong>en</strong> nervös Leonid Zirganov, klädd i sin<br />
rumänska mundering, sittande med <strong>en</strong> skrynklig rumänsk<br />
cigarett utan filter hängande i mungipan i <strong>en</strong> gammal<br />
skitig bil av det inhemska märket Dacia 1300. Leo<br />
hade verklig<strong>en</strong> valt att leva upp till att se ut som <strong>en</strong> äkta<br />
rumän. Någon har sagt: ”Att sätta sig i <strong>en</strong> rumänsk Dacia<br />
kräver mod. Man kan säga <strong>en</strong> del om ett företag som<br />
konstruerar <strong>en</strong> bil med <strong>en</strong> styrning som inte fungerar<br />
och fullständig avsaknad av interiör. Att ta bort det<br />
nödvändiga hade väl gått an, m<strong>en</strong> att ta bort allt, då<br />
förstår du vad jag m<strong>en</strong>ar”.<br />
– Det tog längre tid än vad jag trodde ”tavaritj”, sa<br />
Leonid till Jeg<strong>en</strong>evj, som han kände ig<strong>en</strong> från bilder<br />
han sett i ett amerikanskt finansmagasin.<br />
– Vi har inte åkt spårvagn precis, där man har tidtabell.<br />
D<strong>en</strong> här resan tar d<strong>en</strong> tid det tar. I ett dygn har vi frusit<br />
röv<strong>en</strong> av oss för att avsluta resan i värld<strong>en</strong>s längsta gödselränna.<br />
Vi kom fram eller hur?<br />
Har du arrangerat med slipning<strong>en</strong>? frågade Truch<strong>en</strong>ko<br />
– Allt är förberett. M<strong>en</strong> det kommer att ta minst tre veckor<br />
att slipa st<strong>en</strong>arna, det finns ing<strong>en</strong> möjlighet att klara av<br />
det snabbare.<br />
Jag har ordnat så att de börjar i morgon bitti, om jag
hinner dit med st<strong>en</strong>arna förstås. M<strong>en</strong> det skall nog gå<br />
om inte min rumänska limousin får motorstopp.<br />
Transport<strong>en</strong> till Frankrike är också arrangerad på ett<br />
säkert sätt, efter det att st<strong>en</strong>arna är färdiga.<br />
– På vilket sätt? frågade Jeg<strong>en</strong>evj.<br />
– Det vill du inte veta, svarade Leonid något irriterat.<br />
Det är säkert, så mycket kan jag lova, vatt<strong>en</strong>tätt.<br />
Jag lovar att du skall få ett meddelande när diamanterna<br />
är klara att hämta. Är du inte nöjd med det?<br />
Jeg<strong>en</strong>evj log sitt breda le<strong>en</strong>de.<br />
– Jag är nöjd när jag har st<strong>en</strong>arna i min hand ”tavaritj”,<br />
inte <strong>en</strong> sekund förr. Du lever farligt Leonid, det vet du.<br />
Ett stort ansvar vilar på dina axlar.<br />
Leonid ignorerade hans komm<strong>en</strong>tar och studerade<br />
värderingsintyget noggrant. Det var minutiöst specificerat,<br />
st<strong>en</strong> för st<strong>en</strong> och meddelade på sista rad<strong>en</strong> att värdet<br />
av rådiamanterna tillsammans uppgick till 506 485 431<br />
US Dollar, avrundat till minst 500 000 000 US Dollar.<br />
– Behöver du hjälp med bevakning av st<strong>en</strong>arna? Jeg<strong>en</strong>evj<br />
Truch<strong>en</strong>ko var tydlig<strong>en</strong> mer än lite orolig.<br />
– Nej, jag har läget under kontroll. D<strong>en</strong> fabrik jag har<br />
valt är noggrant kontrollerad och har gott r<strong>en</strong>ommé. De<br />
har aldrig blivit av med <strong>en</strong> <strong>en</strong>da st<strong>en</strong>! Jag har dessutom<br />
personlig<strong>en</strong> inspekterat säkerhet<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> är mycket god.<br />
Det står i vårt kontrakt att jag själv ansvarar för hela<br />
arbetet, vilket jag ju får betalt för. Säkerhet<strong>en</strong> ingår i<br />
mitt åtagande. Jag vill inte ha någon medarbetare som<br />
jag inte känner. Är vi över<strong>en</strong>s om detta?<br />
Jeg<strong>en</strong>evj mörknade lite i syn<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> sa inget mer. Han<br />
hade <strong>en</strong> mystisk känsla i maggrop<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> bestämde sig<br />
för att det berodde på att Zirganov hade klätt ut sig till <strong>en</strong><br />
skitig bondlurk. Han hade sett ett foto där han var uppklädd<br />
i rysk översteuniform. Då var han <strong>en</strong> stilig man.<br />
Han bestämde sig att förlita sig på de goda refer<strong>en</strong>ser<br />
ryss<strong>en</strong> hade fått från hans källa i Moskva<br />
Leonid lastade in de tre förseglade plåtlådorna i sin lilla<br />
Dacia och for iväg utan att säga något i onödan.<br />
Truch<strong>en</strong>ko stod länge och såg efter d<strong>en</strong> blå illaluktande<br />
rök<strong>en</strong> som Dacians motor spydde ut längs d<strong>en</strong> lilla skogsväg<strong>en</strong>.<br />
Han hade fortfarande <strong>en</strong> olustig känsla i maggrop<strong>en</strong><br />
och beslöt snabbt att skicka ett par spanare till<br />
fabrik<strong>en</strong>, bara för säkerhets skull alltså.<br />
Leonid anlände till hotellet i Bukarest s<strong>en</strong>t på kväll<strong>en</strong><br />
och körde ner Dacian i hotellets garage.<br />
Ha tog med sig lådorna till sin svit och tänkte inte lämna<br />
dem ur sikte för <strong>en</strong> sekund. Innan han kunde koppla av<br />
för natt<strong>en</strong>, förband han väskorna med <strong>en</strong> larmad stålwire,<br />
som han till slut kopplade runt handled<strong>en</strong>. Om<br />
någon skulle kapa linan, skulle larmet utlösas. Han kon-
trollerade slutlig<strong>en</strong> att hans Glock 17, som fått sin beteckning<br />
efter sitt magasin, som rymmer 17 patroner,<br />
var fulladdad. Han lät d<strong>en</strong> vila i hand<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> vägde<br />
knappt 900 gram, det perfekta vapnet. Leonid lade pistol<strong>en</strong><br />
under kudd<strong>en</strong> och somnade direkt.<br />
I gryning<strong>en</strong> körde han ut till fabrik<strong>en</strong> i Afumati och<br />
stegade in på Ecaterinas kontor. Han överlämnade<br />
väskorna och gav h<strong>en</strong>ne det kompletta exemplaret av<br />
specifikation<strong>en</strong>. Hon bekräftade mottagandet.<br />
– Jag skall sätta igång arbetet omedelbart. Hon såg<br />
rodnande på Leonid, m<strong>en</strong> hon var försiktig så att ing<strong>en</strong><br />
av h<strong>en</strong>nes anställda skulle se h<strong>en</strong>nes upphetsning.<br />
Han lämnade kontoret efter att till synes formellt ha skakat<br />
hand med h<strong>en</strong>ne.<br />
När han gått, satte hon sig vid sitt skrivbord och tog<br />
fram det hopvikta pappret han tryckt i h<strong>en</strong>nes hand,<br />
vecklade upp det och läste:<br />
”Vi ses i kväll om du har lust!?<br />
Leo”<br />
Det sammanlagda marknadsvärdet av diamanterna i slipat<br />
skick var omöjligt att förutspå, det berodde på <strong>en</strong><br />
mängd olika faktorer. Allt bero<strong>en</strong>de på hur sliperiet lyckades<br />
förvandla de råa diamanterna till ädla st<strong>en</strong>ar och<br />
kvalitet<strong>en</strong> på de polerade st<strong>en</strong>arna, där st<strong>en</strong>arnas karat<br />
(vikt), slipning<strong>en</strong>s kvalitet och form, färg, inneslutningar<br />
mm fastställde det slutliga värdet. En försiktig bedömning<br />
som Leonid tagit reda på, var att st<strong>en</strong>arna kunde<br />
värderas till dubbla eller tredubbla värdet i förhållande<br />
till rådiamanterna, skulle alltså betyda 1-1,5 miljarder<br />
dollars, kanske två miljarder på lite sikt, <strong>en</strong> svindlande<br />
summa.<br />
Starka krafter var i rörelse över hela värld<strong>en</strong> för att diamanter<br />
på vift för så stora belopp skulle stoppas med<br />
alla medel. Man visste att de kom från olagliga källor<br />
där vap<strong>en</strong>handel, narkotikatrafik, massmord och andra<br />
fasansfulla handlingar bidrog till inbördeskrig<strong>en</strong> på d<strong>en</strong><br />
afrikanska och sydamerikanska kontin<strong>en</strong>t<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> det<br />
faktum att 850 miljoner ädelst<strong>en</strong>ar producerades varje<br />
år i Afrika, var det <strong>en</strong> svår uppgift att lösa. Dessutom<br />
var diamanter mycket lättare att smuggla jämfört med<br />
guld, titan och andra ädla metaller, eller sedlar för d<strong>en</strong><br />
del<strong>en</strong>. Därför köptes diamanter upp av narkotikakartellerna,<br />
som kunde avyttra dessa på öppna marknad<strong>en</strong>, no<br />
questions asked.<br />
Värdet varierar naturligtvis också starkt bero<strong>en</strong>de på<br />
tillgång<strong>en</strong> på marknad<strong>en</strong>. De Beers Group i Sydafrika,<br />
som i praktik<strong>en</strong> har monopol på att sälja lagliga dia-
manter på världsmarknad<strong>en</strong>, styr priset st<strong>en</strong>hårt, g<strong>en</strong>om<br />
att anpassa tillgång<strong>en</strong> till efterfrågan. De råder emellertid<br />
inte över dollarkurs<strong>en</strong>, viket gör att äv<strong>en</strong> de Beers<br />
tvingas släppa stora mängder under tider med <strong>en</strong> svag<br />
dollarkurs.<br />
Skulle diamanter på sammanlagt 117000 Karat översvämma<br />
marknad<strong>en</strong> på <strong>en</strong> gång skulle priset falla som<br />
<strong>en</strong> gråst<strong>en</strong>.<br />
De Beers skulle bli tvingade att upphöra med sin försäljning<br />
tvärt, vilket skulle drabba dem i åratal.<br />
Så dum är förstås ing<strong>en</strong>, om man nu inte är ute efter att<br />
dumpa diamantpriset, så man kan säga att girighet<strong>en</strong> i<br />
det här fallet har ett visst pris, nämlig<strong>en</strong> tålamod. D<strong>en</strong><br />
girige måste sitta på sina diamanter under <strong>en</strong> lång tid för<br />
att få ut maximala värdet. Diamanterna i sändning<strong>en</strong> var<br />
<strong>en</strong>ligt d<strong>en</strong> israelske specifikation<strong>en</strong> sorterade efter storlek,<br />
<strong>en</strong>ligt uppgift i varierande storlekar mellan 0,5 och<br />
10 karat.<br />
Går man in på Christies eller Sothebys auktioner, finner<br />
man att det vid var<strong>en</strong>da auktion säljs diamanter för stora<br />
belopp. I nio fall av tio är säjar<strong>en</strong> ”<strong>en</strong> g<strong>en</strong>tleman”. Ett<br />
pinsamt <strong>en</strong>kelt system för tvättning av p<strong>en</strong>gar. M<strong>en</strong> det<br />
måste finnas <strong>en</strong> marknad, annars dör bransch<strong>en</strong>. Där-<br />
för gör de Beers nytta för alla som har diamanter att<br />
sälja.<br />
Det var två hårda veckor för Leonid. Han spanade oupphörligt<br />
på dagtid runt fabrik<strong>en</strong>. De två soldater ur<br />
kommandostyrkan som Truch<strong>en</strong>ko avdelat för att bevaka<br />
fabrik<strong>en</strong> var professionella, m<strong>en</strong> ändå lätta att<br />
upptäcka, eftersom Leonid hade sitt spaningsställe. De<br />
följde ett strikt vaktschema med tretimmarspass, <strong>en</strong> tuff<br />
uppgift under vintern. Det var svinkallt på nätterna. För<br />
att kunna få upp värm<strong>en</strong> och för att få lite vila mellan<br />
vaktpass<strong>en</strong>, hade de tvingats hyra in sig i ett litet hus i<br />
närhet<strong>en</strong> av fabrik<strong>en</strong>. G<strong>en</strong>om hot och löfte om p<strong>en</strong>gar<br />
fick de d<strong>en</strong> förskrämda familj<strong>en</strong> att hålla tyst om sin<br />
närvaro.<br />
Vid <strong>en</strong> rutinspaning på kväll<strong>en</strong> till dag 11, just innan<br />
han skulle ta sig till hotellet för <strong>en</strong> träff med Ecaterina,<br />
upptäckte Leonid att ukrainarnas vaktstyrka utökats med<br />
ett tiotal man. Det kunde bara betyda <strong>en</strong> sak, de tänkte ta<br />
hand om diamanterna själva, utan hans inblandning.<br />
Anting<strong>en</strong> litade de inte på honom, eller så ville de snuva<br />
honom på d<strong>en</strong> resterande del<strong>en</strong> av arvodet.<br />
Han visste att det var frågan om timmar innan alla st<strong>en</strong>ar<br />
var färdigslipade. Frågan var om kommandogrupp<strong>en</strong>
hade information från insidan, så att de också visste<br />
eller om de trodde att det fortfarande var <strong>en</strong> vecka kvar<br />
tills allt var klart, som Leonid sagt till Trusch<strong>en</strong>ko.<br />
Ecaterina kom till hotellet strax efter det att Leonid återvänt<br />
från sin spaning. Han öppnade dörr<strong>en</strong> och släppte<br />
in h<strong>en</strong>ne. Hon såg mycket glad ut och kunde inte hålla<br />
sig. Hon tecknade till honom att komma in i dusch<strong>en</strong><br />
och satte på vatt<strong>en</strong>kran<strong>en</strong>. Hon viskade att arbetet var<br />
klart och att allt var packat dokum<strong>en</strong>terat och förseglat<br />
för avhämtning.<br />
– Dokum<strong>en</strong>tation<strong>en</strong> också?<br />
– Han kom med d<strong>en</strong> i eftermiddags, han har arbetat<br />
hemifrån.<br />
– Hur vill du fira det? frågade han<br />
– G<strong>en</strong>om att duscha med dig. Jag längtar efter att få<br />
älska med min väldoftande Leonid.<br />
Hon klädde av honom och slet därefter av sina egna<br />
kläder och drog på nytt in honom i dusch<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong><br />
här gång<strong>en</strong> blev de våta. De tvålade in varandra som två<br />
tonåringar på sin första utflykt och ömsom fnittrade<br />
ömsom kysstes ömt och satte sedan igång att älska som<br />
om de aldrig hade älskat förr. Det var nästan bättre än<br />
första gång<strong>en</strong>. Nej förrest<strong>en</strong>, det var bestämt bättre!<br />
De avslutade kväll<strong>en</strong> med <strong>en</strong> flaska champagne.<br />
Ecaterina märkte inte att hon blev tröttare än någonsin<br />
tidigare i sitt liv och somnade inom loppet av två minuter<br />
efter sitt sista glas champagne med ett le<strong>en</strong>de på läpparna.<br />
Leonid konstaterade att hon andades lugnt och klädde<br />
sig snabbt i sina rumänska arbetskläder och tog fram<br />
sin färdigpackade ryggsäck från <strong>en</strong> garderob. Han tog<br />
trapporna ner till garaget och startade sin Dacia och satte<br />
fart mot Afumati. Han körde ett par kilometer på d<strong>en</strong><br />
smala väg som gick utanför byn för att komma in i byn<br />
från rätt håll. Sista bit<strong>en</strong> körde han med släckta strålkastare<br />
och använde nattglasögon<strong>en</strong>. Han vek av på <strong>en</strong><br />
mindre sidoväg där han ställt bil<strong>en</strong> förut och stannade<br />
motorn. Han steg av bil<strong>en</strong>, tog på sig <strong>en</strong> ryggsäck och<br />
började söka sig mot tunneln.<br />
Han var väl hemmastadd i byn vid det här laget och<br />
hade hjälp av sina nattglasögon. Han smög ytterst sakta<br />
och ljudlöst på d<strong>en</strong> gräsbevuxna del<strong>en</strong> av d<strong>en</strong> lilla<br />
byväg<strong>en</strong>. Det lilla förfallna huset dök upp i mörkret.<br />
Leonid tog sig in, ner för trappan och öppnade dörr<strong>en</strong><br />
utan problem. Han kontrollerade att larmkablarna var i<br />
samma skick som han lämnat dem och fortsatte in i<br />
tunneln som han passerade med raska steg tills han nådde<br />
fram till nästa dörr.<br />
Han kopplade bort larmkabeln på samma sätt som han
gjort vid tunnelns ingång och öppnade försiktigt dörr<strong>en</strong>.<br />
D<strong>en</strong> var välsmord, m<strong>en</strong> gnisslade <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> aning<br />
ändå. Leonid höll andan och lyssnade efter ljud från<br />
vaktstyrkan.<br />
Fullkomligt stilla stod han i det lilla förrådsrummet och<br />
lyssnade. Ing<strong>en</strong>ting hördes.<br />
Försiktigt öppnade dörr<strong>en</strong> som ledde honom in i<br />
säkerhetsrummet. Det var tomt. Han kunde dock höra<br />
ljudet från vakterna som fanns i vaktc<strong>en</strong>tral<strong>en</strong> innanför<br />
fabrik<strong>en</strong>s <strong>en</strong>tré. Det var ett avlägset mummel. Än <strong>en</strong><br />
gång sa han för sig själv:<br />
– Djävla idioter, hur fan tänkte de när de lade ingång<strong>en</strong><br />
till tunneln här utan att ha rörelselarm?<br />
Det fanns ing<strong>en</strong> tid att förlora, äv<strong>en</strong> om Leonid inte<br />
fann det troligt att de skulle gå <strong>en</strong> rond i säkerhetsrummet<br />
på kväll<strong>en</strong>, ev<strong>en</strong>tuella hot skulle i så fall komma utifrån<br />
om hans värsta farhågor skulle besannas. Han ställde<br />
ifrån sig ryggsäck<strong>en</strong> och tog ut ett instrum<strong>en</strong>t som han<br />
kopplade till <strong>en</strong> kabel som han med hjälp av <strong>en</strong> magnet<br />
fäste mot valvets dörr. Instrum<strong>en</strong>tet var försett med två<br />
trådar som kopplats till ett par hörlurar som han satte<br />
på. På gammaldags manér, m<strong>en</strong> med modern teknik<br />
kunde han g<strong>en</strong>om att arbeta lugnt och metodiskt öppna<br />
kombinationslåset på mindre än tio minuter. Valvdörr<strong>en</strong><br />
svängde snabbt och någorlunda ljudlöst upp, m<strong>en</strong> det<br />
lät ändå <strong>en</strong> aning och det räckte för att hans puls skulle<br />
stiga ytterligare. Leonid lyssnade ig<strong>en</strong> efter ljud m<strong>en</strong><br />
hörde inget speciellt, så han gick in i valvet. De tre<br />
väskorna som han använt vid leverans<strong>en</strong> till sliperiet<br />
stod på ett bord och var samtliga förseglade. Leonid<br />
vände väskorna så att undersidan kom uppåt och stack<br />
in ett tunt knivblad i <strong>en</strong> för ögat osynlig springa där<br />
väskorna skarvats samman. Hela undersidan gled undan<br />
och han kunde plocka ut innehållet utan att göra<br />
åverkan på försegling<strong>en</strong>. Metodiskt packade han ner<br />
diamanterna med alla dokum<strong>en</strong>t i ryggsäck<strong>en</strong> och ersatte<br />
alltihop med några påsar glaskross som han haft<br />
med i ryggsäck<strong>en</strong>. Han återställde de falska bottnarna<br />
på väskorna och vände tillbalks dem i sitt förseglade<br />
skick, exakt som de stått när han kom och lämnade sedan<br />
valvet. Han stängde dörr<strong>en</strong> och vred kombinationslåset<br />
ett kvarts varv och lämnade fabrik<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om tunneln.<br />
På väg<strong>en</strong> ut återställde han de båda larm<strong>en</strong> och<br />
offrade <strong>en</strong> halvtimme på att återställa sin extra ingångsöppning,<br />
så att man inte utan noggrannare granskning<br />
skulle upptäcka inbrottet.<br />
Han återvände till bil<strong>en</strong> och körde tillbaks till hotellet,<br />
d<strong>en</strong> första kilometern med släckta ljus.<br />
Leonid gömde sin ryggsäck och duschade tyst innan
han försiktigt kröp ner bredvid Ecaterina som låg helt<br />
stilla och sov fridfullt. Han kysste h<strong>en</strong>ne i nack<strong>en</strong> m<strong>en</strong><br />
hon snusade vidare.<br />
Han vaknade klockan sju och reste sig ur säng<strong>en</strong> och<br />
gick in i dusch<strong>en</strong> utan att väcka Ecaterina.<br />
När han kom tillbaks till sovrummet hade hon vaknat<br />
och såg med stora ögon på honom.<br />
– Jag saknade dig, sa hon och log.<br />
– Saknade? Han stelnade till <strong>en</strong> aning.<br />
– Ja du duschade för länge. Kom! En sista gång<br />
– Vem har sagt att det måste vara d<strong>en</strong> sista? Vem vet<br />
något om framtid<strong>en</strong>? Han kastade sig över h<strong>en</strong>ne och<br />
dränkte h<strong>en</strong>nes ansikte med sina kyssar.<br />
– Leonid, det har varit <strong>en</strong> underbar upplevelse att få lära<br />
känna dig, sa hon.<br />
– Du har bara sett mina bästa sidor skrattade han och<br />
rodnade när han insåg vad han hade sagt.<br />
– Det räcker, sa hon, mer än väl.<br />
– Det finns <strong>en</strong> sak som återstår, sa han, betalning<strong>en</strong>.<br />
Han gav h<strong>en</strong>ne 100 000 dollar i bonus. Göm dem noga,<br />
sa han. Man vet aldrig vad avundsjuka kan göra.<br />
– Jag måste iväg, sa Ecaterina, du får komma s<strong>en</strong>are och<br />
hämta dina st<strong>en</strong>ar.<br />
– Ring när du kommit till fabrik<strong>en</strong>, sa han.<br />
Ecaterina åkte hem för att byta kläder. Bonusp<strong>en</strong>garna<br />
gömde hon på ett säkert ställe innan hon tog buss<strong>en</strong> till<br />
Afumati. En stor dag väntade h<strong>en</strong>ne.<br />
Ukrainarna hade s<strong>en</strong>t på natt<strong>en</strong> smugit sig ljudlöst fram<br />
till fabriksingång<strong>en</strong>, knappt <strong>en</strong> halv timme efter det att<br />
Leonid lämnat tunneln. De övermannade<br />
securitatepoliserna som stod på vakt utanför fabriksgrindarna<br />
på känt manér, g<strong>en</strong>om att skära hals<strong>en</strong> av dem<br />
och klippte sedan av samtliga kablar till övervakningskameror<br />
och larm. Därefter bröt de strömm<strong>en</strong> till hela<br />
fabrik<strong>en</strong>, vilket skapade panik inne i lokalerna. Soldaterna<br />
var försedda med moderna nattkikare och stormade<br />
byggnad<strong>en</strong>.<br />
De fyra nattvakterna, dödades på fläck<strong>en</strong>.<br />
Ett gäng på fyra man rusade in i säkerhetsrummet, efter<br />
att ha skjutit sönder låset.<br />
Fyra man ur kommandostyrkan hade hämtats från <strong>en</strong><br />
kassaskåpsfabrik i Kiev. De kunde nu gå in i rummet.<br />
Två av dem bar på <strong>en</strong> stor upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> mycket tung<br />
verktygsväska, som de satte ner med ett brak. Eftersom<br />
de visste att de skulle arbeta utan ström, var samtliga<br />
<strong>mask</strong>inerna b<strong>en</strong>sindrivna. De startade sina kap<strong>mask</strong>iner<br />
och fyllde snart det lilla rummet med rök och avgaser.<br />
Alltihop tog mindre än trettio minuter, så svängde d<strong>en</strong><br />
tjocka dörr<strong>en</strong> upp på vid gavel.
I rummet låg tre förseglade lådor, som bars ut och lastades<br />
om till <strong>en</strong> täckt lastbil, som försvann i natt<strong>en</strong>, riktning<br />
Tulcea.<br />
De kom några timmar s<strong>en</strong>are fram till Tulcea och stannade<br />
ekipaget i hamn<strong>en</strong>, där motorbåt<strong>en</strong> väntade. D<strong>en</strong><br />
anonyma båt<strong>en</strong> drog iväg med släckta lanternor mot<br />
Sulina. När de passerade d<strong>en</strong> gigantiska fyr<strong>en</strong>, som<br />
markerade Donaus mynning i Svarta havet, visste de att<br />
de hade lyckats.<br />
Ecaterina fick <strong>en</strong> chock när hon anlände till fabrik<strong>en</strong> <strong>en</strong><br />
timme s<strong>en</strong>are. Poliser och folk från Securitate var överallt.<br />
– Vad har hänt? frågade hon <strong>en</strong> av sliparna som stod<br />
närmast.<br />
– Har ni inte hört! Alla vakter är mördade, diamanterna<br />
är stulna.<br />
Polischef<strong>en</strong> grep Ecaterina omedelbart och förde in<br />
h<strong>en</strong>ne på h<strong>en</strong>nes kontor för förhör.<br />
– Vad vet ni om detta? Frågade han bryskt. Ni var inte<br />
hemma i natt när vi försökte nå er i bostad<strong>en</strong>. Er granne<br />
sa att ni ofta är borta på nätterna!<br />
– Jag var hos mina föräldrar. De är gamla och sjuka.<br />
Kan ni berätta vad som har hänt?<br />
– Tids nog får ni reda på vad som har hänt. Jag har fått<br />
uppgifter om att ni skulle leverera <strong>en</strong> stor sändning diamanter<br />
i dag till <strong>en</strong> kund. Stämmer det?<br />
– Ja, jag skall meddela honom att allt är klart för avhämtning.<br />
M<strong>en</strong> m<strong>en</strong>ar ni att….? Hon svimmade när hon<br />
insåg vad som hade hänt.<br />
Leonid fick reda på inbrottet g<strong>en</strong>om att hans kollega på<br />
sovjetambassad<strong>en</strong> ringde honom klockan tio på förmiddag<strong>en</strong>.<br />
– Det var som fan! Det var som självaste fan, var det<br />
<strong>en</strong>da han kunde säga. Han satt länge i <strong>en</strong> fåtölj i svit<strong>en</strong>s<br />
vardagsrum och funderade. Han kunde inte låta bli att le<br />
mitt i alltihop.<br />
Han ringde fabrik<strong>en</strong> och bad att få tala med direktör<br />
Argesanu och fick efter lång väntan höra h<strong>en</strong>nes röst.<br />
– Direktör Zirganov, sa hon jag måste inf......<br />
Han avbröt h<strong>en</strong>ne bryskt.<br />
– Direktör Argesanu, jag vet vad som har hänt, nyhet<strong>en</strong><br />
har redan nått min ambassad.<br />
– Vad skall vi göra, sa hon, allt är så förfärligt. Alla<br />
vakter är mördade. Väskorna med diamanterna är stulna.<br />
Hon började gråta.<br />
– Lyssna. P<strong>en</strong>garna som jag redan betalt för slipningsarbetet,<br />
var finns de?
– Här, i min väska. Jag skulle…<br />
– Se till att de kommer in på er firmas bankkonto, ni har<br />
ju fullgjort ert arbete. St<strong>en</strong>arna är försäkrade, ljög han.<br />
Jag ser ing<strong>en</strong> anledning att komma ut till fabrik<strong>en</strong>, så jag<br />
åker som planerat iväg under dag<strong>en</strong>. Jag kommer att ta<br />
kontakt med dig så snart jag kan.<br />
Leonid åkte taxi till flygplats<strong>en</strong> och postade ett brev som<br />
han skrivit i all hast innan han lämnade hotellet.<br />
Brevet var adresserat till Jerg<strong>en</strong>evj Trusch<strong>en</strong>ko på hans<br />
privatadress i Kiev, som Leonid kände till. Detta faktum<br />
skulle irritera Trusch<strong>en</strong>ko, inte många visste var han<br />
bodde när han var i Kiev.<br />
”Tavaritj!<br />
Vad i glödhett helvete har hänt? När jag kom för att<br />
hämta diamanterna på över<strong>en</strong>skomm<strong>en</strong> tid, fick jag reda<br />
på att alla vakterna blivit mördade, eller rättare sagt avrättade<br />
och lådorna med diamanterna stulna! Var det<br />
dina pojkar som gjorde detta? På vems order i så fall?<br />
Jag fick betala för slipning<strong>en</strong> i alla fall, annars hade de<br />
inte släppt mig. Vad gör jag nu? Du måste komp<strong>en</strong>sera<br />
mig för mina utlägg i alla fall, jag ha fullföljt kontraktet.<br />
Leonid.”<br />
Han gick med sitt <strong>en</strong>da bagage, <strong>en</strong> stor förseglad<br />
diplomatväska, gåva från KGB i Bukarest, till det väntande<br />
flyget, som via Wi<strong>en</strong> och Paris förde honom till<br />
Nice.<br />
Leonid satte sig i sin hyrda Citroën och lämnade flygplats<strong>en</strong><br />
i Nice med ett le<strong>en</strong>de på läpparna. Hans plan var<br />
perfekt, det visste han redan nu.
Kapitel 20<br />
Barbados<br />
D<strong>en</strong> 1 juni 2004<br />
Delegation<strong>en</strong> från Nice landade med Sv<strong>en</strong> Nilsson i<br />
spets<strong>en</strong>. Erkki hade övertalat mig att följa med som repres<strong>en</strong>tant<br />
för köpar<strong>en</strong>, det vill säga jag skulle besiktiga<br />
fartyget för köpar<strong>en</strong>s räkning.<br />
De hade flugit via New York som har direkt förbindelse<br />
med Barbados. Landning<strong>en</strong> på Grantley Adams International<br />
Airport gick utan problem.<br />
Det var <strong>en</strong> lustig känsla att vara i Karibi<strong>en</strong> och ändå på<br />
något sätt i England.<br />
Jag försökte hålla mig i bakgrund<strong>en</strong>, för att undvika för<br />
många frågor, m<strong>en</strong> det kändes som om Sv<strong>en</strong> Nilsson<br />
tog det mest som <strong>en</strong> nöjestripp.<br />
Det var ändå bäst att hänga med sällskapet, som bestod<br />
av två andra tjänstemän från bank<strong>en</strong> i Nice med respektive<br />
fru, samt <strong>en</strong> fartygsspecialist hämtad från Helsingborg.<br />
Nilsson hade ing<strong>en</strong> dam i sällskap, m<strong>en</strong> jag visste att<br />
han var gift och hade två barn.<br />
Erkki hade flugit ner två dagar tidigare i sällskap med<br />
Kate och tagit in på öns i hans tycke bästa hotell, ”The<br />
House”, som hade 32 mindre m<strong>en</strong> lyxiga sviter. Det låg<br />
i St. James <strong>en</strong> bit norr om Bridgetown, där Erkki hade<br />
inkvarterat rest<strong>en</strong> av grupp<strong>en</strong> på Barbados Hilton, som<br />
var ett typiskt Hilton hotell, lite tråkigt kanske, m<strong>en</strong> det<br />
fick duga.<br />
Visning<strong>en</strong> skulle äga rum dag<strong>en</strong> efter ankomst<strong>en</strong>, så det<br />
fanns ett litet utrymme för ett party på kväll<strong>en</strong>.<br />
Hela sällskapet blev på lyran, m<strong>en</strong> Sv<strong>en</strong> blev aspackad.<br />
Det var kanske inte så märkligt, jag hade nöjet att droppa<br />
några droppar av <strong>en</strong> drog jag fått av Erkki, i hans gin<br />
tonic.<br />
– Han blir tre gånger så full som de andra. Du och Kate<br />
får hjälpa honom upp på rummet, hade han sagt. Det<br />
var lite pinsamt, m<strong>en</strong> Sv<strong>en</strong> blev fullständigt redlös och<br />
sluddrade oupphörligt. Tur att ing<strong>en</strong> förstod vad han<br />
sa, m<strong>en</strong> hans meddirektörers fruar visade öppet sitt förakt.<br />
Sv<strong>en</strong> hängde som <strong>en</strong> disktrasa på mig när jag vandrade<br />
mot hiss<strong>en</strong> och släpade in honom g<strong>en</strong>om hissdörr<strong>en</strong>.<br />
Jag lät honom glida ner i <strong>en</strong> hög på golvet.<br />
När hiss<strong>en</strong> stannade fick jag hjälp av Kate att få honom<br />
på fötter. När han såg Kate, fick han ett fånigt flin i<br />
ansiktet och mumlade något som vi inte riktigt kunde<br />
höra. Kunde vara ”challooo ällschkkling” eller något<br />
liknande. Vi klädde tyst och effektivt av honom alla
kläder och placerade honom på sidan i säng<strong>en</strong>, så att<br />
han inte skulle kvävas om han mådde illa. Sånt hade<br />
man ju läst om. Direktör Nilsson var för värdefull för<br />
att kvävas av sina egna spyor.<br />
Vi fick vänta på Direktör Nilsson i Port of Bridgetown<br />
där vi alla samlats efter frukost nästa morgon. Till slut<br />
kom han i taxi med solglasögon på och ursäktade sig<br />
med att haft lite jobb att sköta på morgonkulan.<br />
Han blev förvånad när han fick se att Kate ingick i delegation<strong>en</strong>.<br />
– Näm<strong>en</strong> så trevligt, är du här?<br />
– Ja, det vet du väl, vi träffades i går kväll på Hilton. Det<br />
var ju faktisk du som bjöd in mig till visning<strong>en</strong>. Säg inte<br />
att du inte minns vad som hände i går kväll, då blir jag<br />
verklig<strong>en</strong> leds<strong>en</strong>. Eller kanske jag skall vara glad. Sv<strong>en</strong><br />
såg bekymrad ut och hoppades att hans kollegors<br />
skvallerkärringar till fruar inte hört vad hon hade sagt.<br />
I hans huvud malde <strong>en</strong> <strong>en</strong>da fråga. – – Vad fan hände<br />
i går? Han kom inte ihåg ett djävla dugg mer än att de<br />
landade på flygplats<strong>en</strong> och att han vaknade i morse med<br />
<strong>en</strong> fruktansvärd baksmälla och kräktes säkert <strong>en</strong> halvtimme.<br />
Allt där emellan var helt borta. En dubbel Bloody<br />
Mary hade skakat liv i honom, m<strong>en</strong> inte mer. Någon<br />
frukost var det inte tal om.<br />
– Klart jag minns, sa han med ett ansträngt le<strong>en</strong>de, vi får<br />
tala mer om det s<strong>en</strong>are.<br />
– Alla klara att gå ombord? De gick ombord på <strong>en</strong> mindre<br />
motorbåt som tog delegation<strong>en</strong> ut till det stora fartyget,<br />
som låg för ankar <strong>en</strong> bit utanför hamn<strong>en</strong>.<br />
Väl ombord hälsades de välkomna av kapt<strong>en</strong><strong>en</strong>, <strong>en</strong> prydlig<br />
g<strong>en</strong>tleman i vit uniform och med d<strong>en</strong> obligatoriska,<br />
lite gråsprängda skepparkrans<strong>en</strong>. Välansad förstås, kapt<strong>en</strong><strong>en</strong>s<br />
utse<strong>en</strong>de är ett slags kvalitetsbevis när det gäller<br />
fartyg som lever på att locka rika människor att åka på<br />
kryssning.<br />
Alla, utom Kate, pres<strong>en</strong>terades för kapt<strong>en</strong><strong>en</strong> så att han<br />
skulle veta vilka uppgifter var och <strong>en</strong> hade. Sv<strong>en</strong> undvek<br />
att låtsas om Kate och ing<strong>en</strong> frågade vem hon var.<br />
Några svettdroppar formade sig till <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> rännil, som<br />
rann ner för Sv<strong>en</strong>s vänstra kind och innanför d<strong>en</strong> vita<br />
skjortkrag<strong>en</strong>. Helvete, tänkte Sv<strong>en</strong>, det här blir svårt att<br />
förklara.<br />
Han måste ta reda på vad som hänt. Eftersom han inte<br />
ville fråga sina kollegor, beslöt han sig för att fråga Thorn,<br />
som han hade ett svagt minne av att han kände ig<strong>en</strong> från<br />
hemstad<strong>en</strong> Helsingborg.<br />
Dags att inspektera fartyget.<br />
Namnet förpliktar, tänkte jag ”Princess Esmeralda” var<br />
mycket välskött in i minsta detalj. D<strong>en</strong> hade plats för 18
gäster med 16 mans besättning. L.ö.a. vilket lär betyda<br />
totallängd, 189 fot. Fartyget hade all d<strong>en</strong> komfort man<br />
kunde förvänta sig av <strong>en</strong> Yacht i d<strong>en</strong>na prisklass, därtill<br />
som ett lite udda inslag, <strong>en</strong> äkta finsk sauna med st<strong>en</strong>ar<br />
och allt. Jacuzzi på däck, förstås. Två 18 fots Sea Ray<br />
Power Boats och ett par vatt<strong>en</strong>scooters, till och med <strong>en</strong><br />
Laser segelbåt fanns på övre däck. Hytterna var stora<br />
och erbjöd högsta komfort, liksom matsal och sällskapsrum.<br />
Träpaneler överallt och all tänkbar lyx i hytter och<br />
salonger.<br />
Maskinrummet var spegelblankt och absolut dammfritt.<br />
Inte <strong>en</strong> oljedroppe syntes till och motorernas mjuka<br />
trygga gång ingöt förtro<strong>en</strong>de.<br />
– Vad tycker du? frågade jag marining<strong>en</strong>jör<strong>en</strong> från Helsingborg,<br />
du är ju specialist.<br />
– Hon är <strong>en</strong> dröm. Välskött, mint condition, varvsinlagd<br />
efter varje säsong med service och åtgärder efter ett fast<br />
schema. Allt finns dokum<strong>en</strong>terat.<br />
När alla vandrat runt, var det dags för lunch i stora<br />
matsal<strong>en</strong>, där det fanns ett bord med plats för 14 personer.<br />
Sv<strong>en</strong> Nilsson hade hedersplats<strong>en</strong> mitt emot kapt<strong>en</strong><strong>en</strong>.<br />
Utmärkt mat, seafood plate med allt som havet kunde<br />
erbjuda. Konversation<strong>en</strong> var glättig och efter några glas<br />
Chablis Premiere Cru, började damerna fnittra och her-<br />
rarna dra historier. Rumsr<strong>en</strong>a förstås, det fanns ju damer<br />
vid bordet.<br />
Jag kastade ett öga på Kate, som hade lyckats byta till sig<br />
plats<strong>en</strong> bredvid Sv<strong>en</strong>, vilket han inte var så förtjust i till<br />
<strong>en</strong> början. Det gick ett litet surr g<strong>en</strong>om damsällskapet<br />
när de såg att hon satte sig lite för nära honom, vad är<br />
detta?<br />
Ju längre lunch<strong>en</strong> gick, desto mindre tog Sv<strong>en</strong> Nilsson<br />
hänsyn till omgivning<strong>en</strong>. Ögon<strong>en</strong> var helt blanka och<br />
fast inställda på att beundra Kate. Kapt<strong>en</strong><strong>en</strong> kunde sitt<br />
jobb, han skulle sälja kryssningar till <strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sk storbank,<br />
det var det besked Erkki gett honom när han hyrde<br />
fartyget <strong>en</strong> vecka, trots att de bara stannade ett dygn<br />
ombord. Alla var rejält mätta och berusade.<br />
Eftermiddag<strong>en</strong> ägnades åt vila och solbad på övre däck.<br />
Fri champagne åt damerna och drinkar åt herrarna satte<br />
ytterligare fart på stämning<strong>en</strong>. Jacuzzin var välbesökt<br />
av bankdirektörernas fruar och Kate som nu var bästa<br />
vänner. I d<strong>en</strong> allmänna yran knöt Kate diskret upp bandet<br />
till sin bikinibehå och var plötsligt toppless.<br />
När männ<strong>en</strong> fick se detta hoppade de också i Jacuzzin,<br />
varvid plötsligt alla damerna hakade på tr<strong>en</strong>d<strong>en</strong> och<br />
uppträdde utan överdel på sina bikinis.<br />
Plötsligt märkte Sv<strong>en</strong> att Kate hade försvunnit och steg<br />
ur Jacuzzin och började leta efter h<strong>en</strong>ne. Han fann h<strong>en</strong>ne
i h<strong>en</strong>nes hytt, där hon satt, fortfarande topless, m<strong>en</strong> hade<br />
bytt ut bikiniunderdel<strong>en</strong> mot ett par shorts. Sv<strong>en</strong> kände<br />
att han var nära att få <strong>en</strong> dröm att gå i uppfyllelse.<br />
Kate såg roat på honom och frågade om hon fick bjuda<br />
på <strong>en</strong> drink. Sv<strong>en</strong> hade inte d<strong>en</strong> minsta lust att dricka<br />
just nu, det var andra aktiviteter han hade i tankarna,<br />
m<strong>en</strong> han beslöt att tacka ja för att inte sabba sina möjligheter<br />
att uppleva sin våta dröm i verklighet<strong>en</strong>, någon<br />
andra chans skulle han knappast få. Inte för <strong>en</strong> sekund<br />
funderade han på att han var ombord på ett fartyg tillsammans<br />
med flera kolleger och deras fruar, han tänkte<br />
faktiskt inte mycket just nu. Drink<strong>en</strong> stod redan framför<br />
honom, <strong>en</strong> dubbel gin tonic som var så stark, att han<br />
inte märkte någon bismak alls.<br />
En minut s<strong>en</strong>are hade jag riggat d<strong>en</strong> medvetslöse bankdirektör<strong>en</strong><br />
i ställningar som han nog aldrig skulle ha<br />
kunnat hitta på <strong>en</strong>s i sin vildaste fantasi. Jag regisserade<br />
Kate och tog över etthundra bilder med min exklusiva<br />
digitalkamera. Kate skulle föreställa hans sexpartner, utan<br />
att avslöja för mycket av sig själv, hon var inte <strong>en</strong>s nak<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> det skulle man inte avgöra när man såg de<br />
färdigretucherade bilderna. Det var Sv<strong>en</strong> som var huvudmotivet.<br />
När jag var nöjd, bäddade ner d<strong>en</strong> sovande<br />
bankmann<strong>en</strong> i Kates säng och hon gick in i badrummet<br />
för att ta <strong>en</strong> dusch. Först spydde hon tills det bara fanns<br />
galla kvar. Det var inget trevligt jobb hon just hade utfört.<br />
Jag stannade kvar tills hon kom ut ur badrummet,<br />
blek och förbannad.<br />
– Calle, du är <strong>en</strong> pervers djävul, har du inte funderat på<br />
att han är gift och har barn? Frågade hon och såg på mig<br />
med <strong>en</strong> min full av förakt.<br />
– Jodå, det har jag visst, svarade jag, m<strong>en</strong> tänk på att han<br />
har stulit min kompis båt och att du mist jobbet på grund<br />
av d<strong>en</strong> här girigbuk<strong>en</strong>. Du kan vara lugn, hans fru kommer<br />
aldrig att behöva se de här bilderna, om inte Sv<strong>en</strong><br />
själv vill förstås. Han kanske är mer pervers än jag?<br />
Jag ringde Erkki från övre däck.<br />
– Det här var bättre än vi kunde drömma om. Han blev<br />
full ig<strong>en</strong> och jag har etthundra bilder det ser ut som om<br />
han knullar stackars Kate. Det var nära att han visade<br />
kuk<strong>en</strong> för alla direktörsfruarna i Jacuzzin! Gissa om<br />
han kommer att ha ågr<strong>en</strong>. Jag måste få iväg Kate från<br />
fartyget illa kvickt, hon mår inte bra av sitt jobb som<br />
fotomodell.<br />
Incid<strong>en</strong>t<strong>en</strong> med Kate, hade precis d<strong>en</strong> effekt som Erkki<br />
hade förutsett. Sv<strong>en</strong> Nilsson var störtkåt på h<strong>en</strong>ne och<br />
hade försökt charma h<strong>en</strong>ne på Caymans för att få h<strong>en</strong>ne<br />
i säng, vilket inte lyckats. Nu hade han lyckats inför hela<br />
sin avdelning på bank<strong>en</strong>, inklusive fruar!
– Nu har vi honom fastnaglad runt pung<strong>en</strong>, tänkte Erkki.<br />
Det vore väl fan om han inte skulle sitta vackert efter det<br />
här?<br />
Jag lät Kate stanna i min hytt för att hon skulle slippa se<br />
Sv<strong>en</strong> om han nu skulle dyka upp.<br />
Det blev <strong>en</strong> s<strong>en</strong> middag ombord. Kväll<strong>en</strong> var lite svalare<br />
och man beslöt att sitta ute på akterdäck, där det<br />
fanns ett passande bord för ändamålet.<br />
Sv<strong>en</strong> dök upp iklädd solglasögon, precis som han gjort<br />
efter sin förra brakfylla. Bankdirektörsfruarna betraktade<br />
honom med iskalla blickar, m<strong>en</strong> det verkade som<br />
om Sv<strong>en</strong> inte brydde sig.<br />
Jag var d<strong>en</strong> <strong>en</strong>de som visste att han inte kom ihåg ett<br />
dugg om vad han varit med om. Tids nog skulle han få<br />
veta det.<br />
Middag<strong>en</strong> var inte sämre än lunch<strong>en</strong>, nu var det emellertid<br />
kött på m<strong>en</strong>yn, New York Sirloin steak med bakpotatis<br />
från Idaho, ett sv<strong>en</strong>skt historiskt inslag mitt i<br />
alltihop.<br />
Mitt favoritvin, Robert Mondavi Pinot Noir, det bästa<br />
vinet i Napa om man frågar mig. Bara att sticka näsan i<br />
glaset gör mig salig. Man behöver nästan inte dricka<br />
det, vinets bouquet räcker.<br />
Det blev <strong>en</strong> lugnare kväll, alla var ganska trötta vid det<br />
här laget.<br />
Jag satt <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> stund utanför bar<strong>en</strong> på övre däck med<br />
Sv<strong>en</strong> Nilsson och drack whisky.<br />
Jag hade hittat <strong>en</strong> flaska 57proc<strong>en</strong>tig Lagavulin single<br />
malt, 25 år gammal och lockat med mig Sv<strong>en</strong> ut på däck.<br />
– D<strong>en</strong> här Sv<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> skall du smaka, d<strong>en</strong> finns nästan<br />
inte. Jag har betalt 150 Pund för <strong>en</strong> sådan flaska i Skottland!<br />
D<strong>en</strong> kan inte beskrivas, d<strong>en</strong> måste upplevas.<br />
Han tog <strong>en</strong> rejäl klunk och skrynklade ihop ansiktet så<br />
att det påminde om ett russin..<br />
– Fy fan! Vad är detta för <strong>en</strong> djävla whisky?<br />
– Förlåt, jag skulle kanske ha varnat dig. Om det är<br />
första gång<strong>en</strong> du testar Lagavulin, så är d<strong>en</strong> lite stark.<br />
D<strong>en</strong> här är lagrad i 25 år och har ganska mycket smak av<br />
rep och tjära från d<strong>en</strong> rökta torv<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> om du prövar<br />
ig<strong>en</strong> <strong>en</strong> gång om året, så skall du se att efter tre- fyra år<br />
vill du aldrig dricka något annat.<br />
– Nej fy fan, d<strong>en</strong> här skit<strong>en</strong> vill jag inte dricka, har du<br />
inte något annat?<br />
– Jodå, bar<strong>en</strong> är mer än välförsedd.<br />
Jag hämtade <strong>en</strong> Johnny Walker Black Label till honom.<br />
Vi drack under tystnad.<br />
– Var har du gjort av din fru? frågade jag lite försynt.<br />
Hon är bedårande.
– Min fru? Nej hon är inte med ombord, jag antar att du<br />
m<strong>en</strong>ar Kate Jones, <strong>en</strong> tjej jag träffade på semestern på<br />
Grand Cayman, för några månader sedan. Hon arbetade<br />
ombord på <strong>en</strong> båt som visade sig tillhöra min bank,<br />
så tyvärr fick hon spark<strong>en</strong> när båt<strong>en</strong> såldes exekutivt. Vi<br />
blev trots detta goda vänner och hon hjälpte mig bland<br />
annat med att arrangera d<strong>en</strong> exekutiva auktion<strong>en</strong>.<br />
– Vad gör hon då här?<br />
– Ing<strong>en</strong> aning faktiskt, hon har antaglig<strong>en</strong> fått jobb på<br />
någon båt, som råkar ligga här. Apropå det, eh jag hade<br />
tänkt fråga dig, alltså jag vill inte att mina kollegor….<br />
Kort sagt jag blev skitfull i eftermiddags och kommer<br />
inte ihåg ett dugg. Såg du möjlig<strong>en</strong> vad jag höll på med.<br />
Var hon där, Kate? I går kväll också när jag tänker efter,<br />
det är verklig<strong>en</strong> inte likt mig, jag begriper inte…<br />
– Ja nog fan var du berusad, det måste jag erkänna. Du<br />
säckade ihop i bar<strong>en</strong> helt <strong>en</strong>kelt i går kväll alltså. Eftersom<br />
dina kompisar är riktiga skitstövlar, ing<strong>en</strong> rörde ett<br />
finger, så hjälpte jag dig till hiss<strong>en</strong> När vi kom upp till<br />
din våning fanns hon där, d<strong>en</strong> där tjej<strong>en</strong> som du kallar<br />
Kate. Jag trodde hon var din fru.<br />
Vi hjälpte dig till ditt rum och hon tog hand om dig. Du<br />
kallade h<strong>en</strong>ne för ”ällschkkling”, så jag överlät dig i<br />
h<strong>en</strong>nes vård.<br />
– Det var väl helt ok. Pinsamt bara att jag inte minns ett<br />
dugg. Dag<strong>en</strong>s övningar var ännu värre, jag är ju verklig<strong>en</strong><br />
gift, så det blir väl ett djävla liv när jag kommer<br />
hem, om kärringarna skvallrar. Jag fattar eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> ing<strong>en</strong>ting,<br />
d<strong>en</strong> där Kate har hela tid<strong>en</strong> visat att hon föraktar<br />
mig för det där med båt<strong>en</strong> på Cayman Island, m<strong>en</strong> nu<br />
verkar hon vilja ta hand om mig!<br />
– Du tycks inte veta mycket om kvinnor, skrattade jag.<br />
De skulle aldrig med ett ord antyda att du rumlat omkring<br />
till din fru. Vetskap<strong>en</strong> ger dem ett övertag över<br />
h<strong>en</strong>ne, som de vill hålla kvar så länge som möjligt. Så<br />
de har det något att gotta sig åt på sina damluncher. M<strong>en</strong><br />
du har rätt, man vet ju aldrig, för ju mer de tisslar, ju fler<br />
får reda på det. Kan ju finnas någon som är avundsjuk<br />
och skvallrar bara för att djävlas. Min fru säger att det är<br />
stor skillnad på tjejer och killar i det avse<strong>en</strong>det. Killar<br />
håller alltid käft<strong>en</strong> utanför d<strong>en</strong> egna krets<strong>en</strong>. Hon påstår<br />
att tjejer är elakare. Jag vet inte om hon har rätt eller fel.<br />
Bäst att du bunkrar upp lite glitter, om att i fall. Han blev<br />
om möjligt ännu blekare.<br />
– M<strong>en</strong>ar du det? Jag fan vet, du har kanske rätt.<br />
Ågr<strong>en</strong> satte in, jag tyckte nästan synd om honom, m<strong>en</strong><br />
bara nästan.<br />
Det var dags att byta samtalsämne.
– Vad tycker du om fartyget, skall jag råda köpar<strong>en</strong> att<br />
slå till? frågade jag<br />
– Bank<strong>en</strong> ställer upp, det kan jag säga redan nu, jag har<br />
fått bästa vitsord av inspektör<strong>en</strong> om skicket på <strong>mask</strong>iner<br />
och skrov. Rest<strong>en</strong> kan jag bedöma själv, det är ett<br />
fint skepp.<br />
Redan nästa morgon tog jag planet till New York för att<br />
fortsätta via Paris till Nice.<br />
Jag valde att tillbringa natt<strong>en</strong> i Kates hytt eftersom hon<br />
ockuperat min. Jag utgick ifrån att Kate gick iland så<br />
snart fartyget var i hamn och att hon tog sig till Erkkis<br />
hotell.<br />
Chantal mötte mig på flygplats<strong>en</strong>. Jag fick <strong>en</strong> härlig varm<br />
och blöt kyss, som bara hon kan ge. Minnet av vår första<br />
kyss för tjugo år sedan, kan jag plocka fram när som<br />
helst.<br />
– Har du saknat mig? frågade jag<br />
– Nej, kanske dina läppar och din kropp, m<strong>en</strong> inte rest<strong>en</strong>.<br />
Du då?<br />
– Jag har saknat hela dig. Det gör jag alltid, du behöver<br />
bara gå ut i köket, så är jag lost.<br />
– Du ljuger som vanligt, m<strong>en</strong> det gör inget, det är sånt vi<br />
flickor vill höra.<br />
Kapitel 21<br />
Cannes<br />
D<strong>en</strong> 3 februari 1989<br />
Salvatore Feudo satt som fastklistrad vid sin exklusiva<br />
kontorsstol i sitt elegant inredda kontor på skeppsvarvet<br />
i Cannes. Han trodde inte sina ögon som just hade upptäckt<br />
<strong>en</strong> man från det förgångna, nästan som om han<br />
sett ett spöke. Svett<strong>en</strong> droppade från pannan, via näsan<br />
ner på mahognyskrivbordet, trots luftkonditionering<strong>en</strong>,<br />
som stod på 19 grader. Han var kritvit i ansiktet. Mann<strong>en</strong><br />
som just stegat in på kontoret, hade han inte sett<br />
sedan 1980, på <strong>en</strong> krog i Moskva. Feudo insåg att hans<br />
sista stund var nära.<br />
– Jag fattar inte att du kunnat hålla dig undan i ett helt år<br />
sa Leonid Zirganov, det tog mig två dagar att hitta ditt<br />
gömställe. Våra kamrater har helt tappat stinget efter<br />
Sovjets fall!<br />
Salvatore Feudo var helt tag<strong>en</strong> av att det var så lätt att<br />
hitta honom. Han hade lagt ner så mycket omsorg att<br />
försvinna från jord<strong>en</strong>s yta och tagit livet av alla som<br />
kommit i närhet<strong>en</strong> av sanning<strong>en</strong>. Eller nästan alla tänkte<br />
han förskräckt.<br />
Leonid, hans gamle barndomskamrat, m<strong>en</strong> också
överste i KGB, var expert på att lösa svåra problem, det<br />
visste han, m<strong>en</strong> det var fruktansvärt att veta att vem<br />
som helst inom KGB kunde leta upp honom och döda<br />
honom.<br />
– Varför har du kommit hit, tänker du ta bort mig? frågade<br />
Salvatore uppgivet. Han hade vant sig vid tank<strong>en</strong><br />
att han var dödsdömd i sin frånvaro, så detta var bara <strong>en</strong><br />
bekräftelse på att det oundvikliga nu var ett faktum.<br />
– Lugn, bara lugn, sa Leonid, jag är inte här för att göra<br />
dig illa, jag tänker be dig om <strong>en</strong> tjänst.<br />
– Vad kan jag hjälpa dig med, det finns väl inget du inte<br />
kan klara på eg<strong>en</strong> hand, kamrat Leonid. Hjärtat började<br />
pumpa lite långsammare i bröstet. Fanns kanske ändå<br />
<strong>en</strong> möjlighet att han skulle få komma levande undan?<br />
– Jo, det finns faktiskt <strong>en</strong> sak som jag behöver hjälp<br />
med. Du är d<strong>en</strong> <strong>en</strong>de jag kan lita hundraproc<strong>en</strong>tigt på,<br />
du är ju min blodsbroder! Jag har råkat ut för ett mindre<br />
problem och behöver gömma ett paket. Ett paket som<br />
ing<strong>en</strong> annan än jag får hämta. Bara om jag bevislig<strong>en</strong> är<br />
död, får du öppna paketet. Innehållet får du behålla i så<br />
fall.<br />
– Du är väldigt välinformerad, har du något emot att<br />
tala om hur du fått min adress och vetskap om min<br />
hobby? frågade Salvatore<br />
– Ja det har jag, svarade Leonid, av <strong>en</strong> <strong>en</strong>kel anledning,<br />
som jag skall försöka förklara för dig:<br />
Min informatör har ing<strong>en</strong> aning om vem du eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong><br />
är, så person<strong>en</strong> i fråga är ofarlig för dig. M<strong>en</strong> jag kan<br />
kanske trösta dig med att det bara är jag på hela jord<strong>en</strong><br />
som vet tillräckligt mycket om dig för att kunna leta upp<br />
d<strong>en</strong> information jag behövde för att hitta dig. Glöm inte<br />
att jag känner dig sedan vi var två år gamla, kanske förr,<br />
m<strong>en</strong> det kommer jag inte ihåg.<br />
Om jag skulle avslöja källan skulle du vara tvung<strong>en</strong> att<br />
eliminera d<strong>en</strong> och då utsätter du dig för fara och därmed<br />
äv<strong>en</strong> mig. Det vill jag undvika, eftersom det är<br />
själva grund<strong>en</strong> till att jag utsett dig till att hjälpa mig.<br />
M<strong>en</strong> källan är ointressant, tro mig, han vet inte <strong>en</strong>s om<br />
att han röjt din hemlighet.<br />
Du skall bara gömma ett paket på ett säkert ställe, jag<br />
vill inte <strong>en</strong>s veta var. Min hållhake på dig är att du blir<br />
avslöjad om du mot alla odds skulle svika mig. Då verkställs<br />
din dödsdom inom 24 timmar. Det finns inte ett<br />
ställe på jord<strong>en</strong> du kan gömma dig för mig, det vet du.<br />
Leonid gick ut i sin bil och hämtade <strong>en</strong> stor resväska.<br />
– Det är alltså d<strong>en</strong> här du skall gömma och förvara d<strong>en</strong><br />
tills jag hämtar d<strong>en</strong>. Ing<strong>en</strong> annan skall ha d<strong>en</strong>, oavsett<br />
vad som händer. Ing<strong>en</strong> annan än jag själv.<br />
– M<strong>en</strong> vad är det för något. Jag vill inte riskera, jag<br />
m<strong>en</strong>ar jag har familj… Feudo var inte så glad över upp-
draget. Det är väl inte….?<br />
– Du är KGB ag<strong>en</strong>t med överstes grad. Har du glömt att<br />
man aldrig ställer frågor?<br />
Du skall gömma dem åt mig på ett säkert ställe och nej,<br />
det är inget olagligt, m<strong>en</strong> det finns folk som gärna skulle<br />
vilja komma över paketet.<br />
– Jag är alltså d<strong>en</strong> <strong>en</strong>de som får hämta väskan. Om jag<br />
inte hämtat d<strong>en</strong> inom tjugo år från i dag, kan du öppna<br />
d<strong>en</strong>. Då är innehållet ditt!<br />
Som ett teck<strong>en</strong> på mitt förtro<strong>en</strong>de för din lojalitet, får du<br />
dessutom 100 tus<strong>en</strong> dollar nu i dag. Köp något till din<br />
fru, m<strong>en</strong> spela inte bort p<strong>en</strong>garna, då blir du för lätt att<br />
spåra!.<br />
Leonid överlämnade utan att säga ett ord till ett tjockt<br />
kuvert, hoppade in i sin bil och försvann med <strong>en</strong> rivstart.<br />
Han körde direkt till flygplats<strong>en</strong> i Nice, lämnade tillbaks<br />
hyrbil<strong>en</strong> och bordade planet till Paris för att fortsätta via<br />
Frankfurt till Kiev i Ukraina. Det fanns inte <strong>en</strong> minut att<br />
förlora.<br />
D<strong>en</strong> viktigaste del<strong>en</strong> av hans plan måste sättas igång nu,<br />
innan någon fattat d<strong>en</strong>.<br />
Salvatore Feudo lastade in väskan i sin bil och lämnade<br />
kontoret tidigare än vanligt. Han mådde inte särskilt bra,<br />
han mådde riktigt illa. Hela hans värld hade rasat samman.<br />
Om Leonid kunde hitta honom, kunde fler komma<br />
på var de skulle leta. Hur många kände till hans svagheter?<br />
Han funderade vem som kunde ha röjt honom, ing<strong>en</strong><br />
inom KGB anade hans mörkaste hemlighet. M<strong>en</strong> det<br />
fanns <strong>en</strong> som gjorde det!<br />
Han körde g<strong>en</strong>om hela Cannes ut till Juan Les Pins, där<br />
han parkerade bil<strong>en</strong> på <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> bakgata och gick sedan<br />
tillbaka ungefär två kvarter och höll sig i skuggan. Ing<strong>en</strong><br />
lade märke till honom, han var som vanligt oans<strong>en</strong>ligt<br />
klädd och han rörde sig på ett sätt han lärt sig under sin<br />
utbildning, för att inte synas. Han stannade utanför ett<br />
litet oans<strong>en</strong>ligt hus och såg sig omkring för att konstatera<br />
att ing<strong>en</strong> såg vart han tog väg<strong>en</strong>.<br />
Han knackade inte på, utan öppnade bara dörr<strong>en</strong> och<br />
steg in i <strong>en</strong> mörk hall.<br />
– Hej min älskling sa <strong>en</strong> ung man som satt i <strong>en</strong> fåtölj i det<br />
lilla vardagsrummet och såg på TV, mitt på eftermiddag<strong>en</strong>.<br />
Kommer du redan?<br />
Ja, jag har varit på bank<strong>en</strong> och hämtat p<strong>en</strong>garna jag<br />
lovade dig. Han tog fram kuvertet han fått av Leonid.<br />
Mann<strong>en</strong> gjorde stora ögon när han öppnade kuvertet.<br />
– Hur mycket är det här? Det är ju dollarsedlar!
– 100 tus<strong>en</strong> dollar, det var ju det du ville ha för att inte<br />
avslöja min hemlighet!<br />
M<strong>en</strong> innan du får dem, måste du göra mig <strong>en</strong> tjänst, du<br />
måste svara på <strong>en</strong> fråga:<br />
Har någon främling ställt någon fråga om mig d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste<br />
tid<strong>en</strong>?<br />
Samtidigt som han ställde frågan, såg han mann<strong>en</strong> rakt<br />
in i ögon<strong>en</strong>. Det var rutin, om mann<strong>en</strong> ljög skulle han se<br />
det direkt.<br />
– En främling? Nej ing<strong>en</strong> har frågat efter dig. Varför<br />
skulle någon…..?<br />
Salvatore såg att han ljög och knäckte nack<strong>en</strong> på honom<br />
innan han avslutat m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>. Det var lika lätt som<br />
på d<strong>en</strong> gamla dam<strong>en</strong> på Hotel Negrescu.<br />
– Du skulle inte ha ljugit sa han lugnt och tog tillbaka<br />
kuvertet och stoppade det i fickan. Om jag inte hade<br />
älskat dig så mycket, skulle jag ha knäckt nack<strong>en</strong> på dig<br />
redan när du började utpressa mig. M<strong>en</strong> jag var för svag,<br />
tyvärr.<br />
Han kysste d<strong>en</strong> vackre yngling<strong>en</strong> på kind<strong>en</strong> och lämnade<br />
huset lika lugnt som han kommit. Om man studerat<br />
honom noggrant, kanske man skulle upptäckt att<br />
hans annars så hårda blick veknat något och ögon<strong>en</strong> var<br />
<strong>en</strong> aning fuktiga.<br />
– En mindre som vet vem jag är, tänkte han när han<br />
sakta prom<strong>en</strong>erade till sin bil g<strong>en</strong>om att fortsätta förbi<br />
huset två kvarter och därefter vika av för att gå tillbaks<br />
till bil<strong>en</strong> via <strong>en</strong> parallellgata.<br />
Han hade inte <strong>en</strong> tanke på att åka hem, utan styrde bil<strong>en</strong><br />
direkt till Monaco och spelade upp alltihop, utom femtus<strong>en</strong><br />
dollar, på Casinot i Monte Carlo. Croupier<strong>en</strong> stirrade<br />
belåtet på sedelbunt<strong>en</strong> som han fått i dricks.<br />
– Märkligt vad man mår bra av att spela, tänkte Salvatore.<br />
Han njöt av utsikt<strong>en</strong> över det mörka Medelhavet<br />
med alla ljus från trafik, båtar och strandnära villor på<br />
väg<strong>en</strong> hem till Sainte Maxime.<br />
Väl hemma, körde han direkt ner i garaget och lastade<br />
av väskan. Han hade redan beslutat sig för att öppna<br />
väskan vid ett lämpligt tillfälle för att se om han lättare<br />
skulle kunna gömma innehållet. Det fick bli <strong>en</strong> dag när<br />
hans hustru inte var hemma, så han ställde in väskan i<br />
ett hörn av vinkällar<strong>en</strong>, där han var säker på att ing<strong>en</strong><br />
annan satte sin fot.<br />
Han smög upp i villan. Raquel hade redan somnat.<br />
Försiktigt, utan att väcka h<strong>en</strong>ne kröp han ner vid h<strong>en</strong>nes<br />
sida. Han låg <strong>en</strong> stund och studerade h<strong>en</strong>nes perfekta<br />
anletsdrag i det svaga månsk<strong>en</strong>et. S<strong>en</strong> vände han<br />
sig på sidan. Han grät tyst av sorg över att ha mist sin<br />
älskade innan han slutlig<strong>en</strong> föll in i <strong>en</strong> dvala som övergick<br />
till sömn.
Raquel komm<strong>en</strong>terade inte mann<strong>en</strong>s s<strong>en</strong>a hemkomst<br />
kväll<strong>en</strong> före. Hon tog bil<strong>en</strong> och försvann strax efter att<br />
deras son blivit hämtad för att åka till sin skola i Cannes.<br />
Salvatore passade på att gå ner i vinkällar<strong>en</strong> och fundera<br />
ut hur han skulle gömma väskan som Leonid lämnat.<br />
Han fick <strong>en</strong> idé och bestämde sig för att sätta d<strong>en</strong> i<br />
verket. Det innebar att han tvingades stuva om innehållet<br />
i resväskan för att därefter gömma det på ett ställe där<br />
ing<strong>en</strong> skulle leta. Han hade alltså brutit sitt löfte att inte<br />
öppna paketet, m<strong>en</strong> han kunde inte hitta på något bättre<br />
sätt att gömma innehållet, så det fick bli så. Han bleknade<br />
när han såg innehållet i väskan. Det var som ……..!<br />
En vecka s<strong>en</strong>are kom mr Lapointe på sitt årliga besök.<br />
D<strong>en</strong> elegante lille mann<strong>en</strong> från Auktionsfirman hade<br />
med sig ett förslag till inköp från de auktioner som var<br />
planerade de två närmsta månaderna.<br />
Det kändes tryggt att ha Lapointe som rådgivare, själv<br />
skulle han aldrig våga investera i viner.<br />
De gick ig<strong>en</strong>om listan tillsammans och kom över<strong>en</strong>s<br />
om att investera <strong>en</strong>ligt Lapointes förslag.<br />
***<br />
Leonid Zirganov steg in på sitt kontor i Stockholm d<strong>en</strong><br />
20 februari dag<strong>en</strong> efter hemkonst<strong>en</strong> från Kiev. Han var<br />
nöjd med d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>s arbete och började med att<br />
gå ig<strong>en</strong>om post<strong>en</strong>. Anja hade sorterat post<strong>en</strong> ord<strong>en</strong>tligt<br />
och åtgärdat allt det som hon klarade av utan hans hjälp,<br />
vilket var det mesta. Hon var d<strong>en</strong> perfekta sekreterar<strong>en</strong>,<br />
intellig<strong>en</strong>t, effektiv, lojal och självständig.<br />
M<strong>en</strong> det fanns några brev som han själv måste besvara<br />
och några meddeland<strong>en</strong> om folk som försökt nå honom<br />
på mobiltelefon<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> misslyckats. Inte så märkligt,<br />
d<strong>en</strong> hade inte varit inkopplad under hela tid<strong>en</strong> han<br />
varit på resa, utom när han själv behövde ringa. Mest<br />
angeläg<strong>en</strong> var <strong>en</strong> man från Ukraina, Jerg<strong>en</strong>evj<br />
Truch<strong>en</strong>ko, som verkade förbannad <strong>en</strong>ligt Anjas anteckningar.<br />
En viss frök<strong>en</strong> Ecaterina utan efternamn, hade också<br />
ringt <strong>en</strong> gång, m<strong>en</strong> inte lämnat något nummer.<br />
Leonid ringde först till Ecaterina på fabrik<strong>en</strong>s nummer<br />
i Afumati.<br />
Hon svarade direkt. Hon lät upprörd.<br />
– Jag har varit så orolig. Hela vaktstyrkan blev ju mördad,<br />
ja man kan säga slaktad, de hade ing<strong>en</strong> chans mot<br />
de män som smög sig på om natt<strong>en</strong>. Hur många som<br />
deltog i anfallet visste ing<strong>en</strong>, alla vittn<strong>en</strong> var ju döda. De<br />
förseglade lådorna var borta förstås, m<strong>en</strong> ing<strong>en</strong>ting an-
nat saknades. De diamanter som var i arbete för andra<br />
kunder hade man inte rört.<br />
Leonid förstod att hon inte kunde tala öppet på telefon<br />
och sade att han beklagade det inträffade. Han hoppades<br />
att hon inte själv råkat illa ut. Hon svarade inte,<br />
vilket var svar nog.<br />
Han var leds<strong>en</strong> över att ha satt h<strong>en</strong>ne i <strong>en</strong> knipa som hon<br />
inte förtjänade.<br />
Han avslutade med att säga att han skulle återkomma<br />
och hoppades att hon kände d<strong>en</strong> värme han ville förmedla.<br />
Kanske han skulle ta ut h<strong>en</strong>ne till väst, han hade känt <strong>en</strong><br />
behaglig känsla i kropp<strong>en</strong> när han talade med h<strong>en</strong>ne.<br />
– Gör nu bara ing<strong>en</strong> Vassilij, tänkte han och slog bort<br />
tank<strong>en</strong>.<br />
Han ringde Ukraina och fick <strong>en</strong> ilsk<strong>en</strong> Jerg<strong>en</strong>evj på tråd<strong>en</strong>.<br />
– Vad i helvete sysslar du med Leonid, tror du att du kan<br />
lura mig, KGB och Maffian på flera miljarder dollar?<br />
– Jag vet inte vad du snackar om, svarade Leonid. Jag<br />
har sett till att st<strong>en</strong>arna blev slipade i rätt tid och har<br />
betalt för detta. När jag kom för att hämta diamanterna,<br />
fick jag veta att det skett ett inbrott och alla diamanterna<br />
hade stulits. Vem visste var de fanns mer än du och dina<br />
soldater? Vad har dina mannar rapporterat?<br />
– Nu är det allvar Leonid, du talar om var st<strong>en</strong>arna tagit<br />
väg<strong>en</strong>, annars vet du vad som händer!<br />
– Om något händer mig, så ser du aldrig din son i livet.<br />
Har du varit så upptag<strong>en</strong> att du inte märkt att han försvunnit?<br />
Jag insåg, när jag fick reda på inbrottet, att du<br />
skulle behöva <strong>en</strong> syndabock och såg till att försäkra mig<br />
om att du skulle välja någon annan än mig!<br />
Är det så som du tror, att jag har st<strong>en</strong>arna, hur skall du<br />
då hitta dem? Hur dum är du eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong>? Vad skulle jag<br />
göra med dina st<strong>en</strong>ar? Se bara till att skydda mig och<br />
betala min provision som vi kommit över<strong>en</strong>s om. Skulle<br />
diamanterna verklig<strong>en</strong> vara försvunna, som du säger, ja<br />
då får du väl själv betala dina kompisar, vap<strong>en</strong>leverantörerna.<br />
Öppna ett av dina kassavalv och släng<br />
till dem <strong>en</strong> lastbil full med rubel, så håller de sig lugna.<br />
Sluta i övrigt att kontakta mig, jag gillar dig inte längre.<br />
Var det bara för att slaktas som jag valdes ut för uppgift<strong>en</strong>?<br />
När jag fått betalt för mitt arbete, så skall jag övertala de<br />
personer som gömmer din lille pojke att släppa honom.<br />
Mitt arvode har förrest<strong>en</strong> stigit till det dubbla. Varje gång<br />
jag hör av dig eller någon annan som du kontrollerar, på<br />
telefon, brev eller i verklighet, dubblas priset. Samma<br />
sak gäller de stackars oskyldiga människorna som arbe-
tar på fabrik<strong>en</strong> i Afumati, de som inte redan har mördats<br />
av dina kumpaner. Rör inte ett finger på dem, de vet<br />
ändå ing<strong>en</strong>ting. Så skynda dig att göra rätt för dig, det<br />
kan bli dyrt annars. Jag är leds<strong>en</strong> för din sons skull,<br />
m<strong>en</strong> girighet<strong>en</strong> har ett pris. Priset heter tålamod. Jag<br />
behöver inte st<strong>en</strong>arna, m<strong>en</strong> det gör du. Jag behöver inte<br />
Nickolai, m<strong>en</strong> det gör du. Hallå, är du kvar?Han lyssnade<br />
på d<strong>en</strong> tunga andhämtning<strong>en</strong> i andra lur<strong>en</strong> och<br />
ljudet när Jerg<strong>en</strong>evj lade på lur<strong>en</strong>.<br />
Leonid hade tagit ett för honom avgörande beslut. Han<br />
skickade ett brev till fabrik<strong>en</strong> i Afumati. Det var ett officiellt<br />
affärsbrev, där han beklagade det inträffade och<br />
bad Ecaterina höra av sig om det var något hans företag<br />
kunde göra föra att lindra sorg<strong>en</strong> för de efterlevande.<br />
Han intygade också att han inte hade några krav på ersättning<br />
av de stulna diamanterna, trots att han betalt för<br />
slipning<strong>en</strong>. Bifogat fanns <strong>en</strong> flygbiljett till Ecaterina och<br />
formell inbjudan till Sverige, utställd av det sv<strong>en</strong>ska<br />
utrikesdepartem<strong>en</strong>tet. Man ville undersöka möjligheterna<br />
att betala ut hjälp till de omkomnas familjer. Brevet<br />
var förstås <strong>en</strong> förfalskning, m<strong>en</strong> d<strong>en</strong> var så skickligt<br />
gjord att UD bara skulle undra vem fan som skrivit på<br />
dokum<strong>en</strong>tet, om de nu mot förmodan, skulle råka få se<br />
<strong>en</strong> kopia.<br />
Därmed hade Leonid gjort vad han kunde för Ecaterina.<br />
Nu var det bara att vänta och se om de släppte h<strong>en</strong>ne.<br />
Kanske, med tanke på d<strong>en</strong> turbul<strong>en</strong>s som rådde i landet<br />
för tillfället.<br />
Han insåg att han måste skaffa någon som kunde ta hand<br />
om Lars, dagis var inte att tänka på, först måste han lära<br />
sig sv<strong>en</strong>ska språket. Kanske var Ecaterina det perfekta<br />
valet, att ta hand om pojk<strong>en</strong>. Han var säker på att hon<br />
älskade honom och han hade märkt att han också var<br />
riktigt svag för h<strong>en</strong>ne, mer erkände han inte. Ecaterina<br />
var ju inte perfekt i språkligt avse<strong>en</strong>de, m<strong>en</strong> hon kunde<br />
säkert lära sig sv<strong>en</strong>ska snabbt. Leonid hade ju erfar<strong>en</strong>het<br />
av hur man snabbt lär sig ett främmande språk utan<br />
brytning.Hon återkom ofta i hans tankar, särskilt när<br />
han gick till sängs, det var ang<strong>en</strong>äma minnesbilder från<br />
hotellet i Bukarest.<br />
Biljett<strong>en</strong> var utställd tio dagar efter det att han beräknat<br />
att brevet skulle vara framme i Afumati. Der var bara att<br />
vänta och se.<br />
Hon ringde från Frankfurts flygplats och berättade att<br />
hon var på väg. Han lovade att möta h<strong>en</strong>ne på flygplats<strong>en</strong>.
Leonid stod och väntade ivrigt i kön i ankomsthall<strong>en</strong><br />
och väntade ivrigt på h<strong>en</strong>ne, fan jag är som <strong>en</strong><br />
nyförälskad skolpojke. Där var hon! Enkelt klädd, vilket<br />
inte kunde dölja h<strong>en</strong>nes välformade anletsdrag.<br />
De kysstes passionerat. Hon grät.<br />
– Om du visste vad jag har gått ig<strong>en</strong>om viskade hon<br />
snyftande i hans öra.<br />
– Så, så, viskade han tillbaks du skall få berätta allt för<br />
mig på väg<strong>en</strong> till Stockholm.<br />
Naturligtvis hade hon blivit misstänkt för att stå i <strong>mask</strong>opi<br />
med förövarna av det avskyvärda brottet. Securitate<br />
hade hållit långa förhör med h<strong>en</strong>ne. Lyckligtvis hade<br />
hon betalat in p<strong>en</strong>garna hon fått av Leonid för slipning<strong>en</strong><br />
samma dag hon fått dem. Till slut hade hon släppts,<br />
m<strong>en</strong> hon förstod att hon stod under fortsatt bevakning.<br />
När brevet från sv<strong>en</strong>ska utrikesdepartem<strong>en</strong>tet kom med<br />
inbjudan till h<strong>en</strong>ne, blev hon g<strong>en</strong>ast lite av <strong>en</strong> hjälte hos<br />
Securitate och det hade varit lätt att få utresetillstånd.<br />
H<strong>en</strong>nes föräldrar var fortfarande i livet så de var naturligtvis<br />
säkerhet för att hon skulle komma tillbaks.<br />
Hon vågade inte röra de dollarsedlar hon fått av Leonid,<br />
m<strong>en</strong> hon hade berättat för sin far hur han skulle hitta<br />
dem, m<strong>en</strong> sagt att han skulle vänta tills han fick klarteck<strong>en</strong><br />
från h<strong>en</strong>ne.<br />
Föräldrarna skulle försvinna dag<strong>en</strong> innan hon reste för<br />
att ta sig till <strong>en</strong> avlägs<strong>en</strong> del av Rumäni<strong>en</strong>, där de hade<br />
släktingar. I hemlighet hyrde de ett litet hus. Inte flagga<br />
med p<strong>en</strong>garna. Kanske <strong>en</strong> dag när Rumäni<strong>en</strong> blir fritt<br />
från diktatur, kan de hämta dem, om de lever så länge.<br />
– Jag tänker aldrig återvända Leonid, aldrig, vad du än<br />
säger. Hon grät hela tid<strong>en</strong>.<br />
– Du får inte återvända, du tillhör mig, sa Leonid, jag<br />
kunde inte glömma dig, förstår du? Du kan sluta gråta<br />
nu, jag tänker göra dig lycklig. Bry dig inte om p<strong>en</strong>garna,<br />
de är inte viktiga. De körde till villan i Bromma,<br />
som måste ha framstått som r<strong>en</strong>a palatset för h<strong>en</strong>ne.<br />
Hon fick träffa Anja och Lars.<br />
– Detta är Anja, min sekreterare och min adoptivson<br />
Lars, som jag tvingats hjälpa från Ukraina, där han satt<br />
på ett barnhem utanför Tjernobyl.<br />
Jag vill att du skall bo här med oss.<br />
Leonid hade redan köpt <strong>en</strong> annan villa åt Anja, som hon<br />
själv fått inreda. D<strong>en</strong> låg på Thespisväg<strong>en</strong>, <strong>en</strong> parallellgata<br />
till Författarväg<strong>en</strong>, vilket kändes tryggt för Ecaterina<br />
att veta.<br />
D<strong>en</strong> närmaste tid<strong>en</strong> fick de mycket att göra. Leonid skaffade<br />
fram nya id<strong>en</strong>titetshandlingar till Ecaterina och Lars
som båda fick ett nytt efternamn som inte fick invånarna<br />
på Författarväg<strong>en</strong> att höja på ögonbryn<strong>en</strong>, tvärtom<br />
det var avsett att underlätta deras fortsatta liv i Sverige.<br />
För säkerhets skull behöll Leonid sin läg<strong>en</strong>het vid Valhallaväg<strong>en</strong>,<br />
där han var mantalsskriv<strong>en</strong>. Fast han bodde<br />
mest hos sin Ecaterina. En språklärare anställdes fyra<br />
timmar per dag, vilket var ganska tröttande för Ecaterina,<br />
m<strong>en</strong> det gav förvånansvärt snabbt resultat. En barnflicka<br />
tog hand om Lars när Ecaterina pluggade.<br />
Efter ett par månader fick hon börja gå på allehanda<br />
kurser för att lära känna d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ska m<strong>en</strong>talitet<strong>en</strong>, dess<br />
historia och kultur. Lars och Ecaterina trivdes i sitt nya<br />
land och det dröjde inte länge förrän de var som mor<br />
och son. De älskade varandra helt och fullt.<br />
***<br />
Leonid åkte i början på april till Tallinn för att förbereda<br />
flykt<strong>en</strong> för Janusz B<strong>en</strong>dinov och hans familj till Sverige.<br />
Han träffade Januzs flera gånger och ordnade med resedokum<strong>en</strong>t.<br />
De bedömde att det var ganska säkert att<br />
resa med flyg, så han skaffade fram flygbiljetter i deras<br />
nya namn och ordnade med <strong>bok</strong>ningar. I hemlighet hade<br />
han <strong>en</strong> plan B, om det skulle uppstå problem.<br />
D<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> han skulle överlämna alla dokum<strong>en</strong>t till<br />
Januzs på <strong>en</strong> förutbestämd plats i Tallinn, märkte Leonid<br />
att han var skuggad. Han smög sig på skuggan och<br />
likviderade honom.<br />
Det fanns ing<strong>en</strong> tid att gömma liket, så han släpade in<br />
d<strong>en</strong> döde mann<strong>en</strong> i <strong>en</strong> garderob i d<strong>en</strong> slitna läg<strong>en</strong>het där<br />
mötet skulle äga rum.<br />
Januzs kom på avtalad tid, m<strong>en</strong> såg blek ut. De växlade<br />
bara några få ord och Januzs fick ett kuvert av Leonid<br />
och stoppade det i innerfickan och stapplade iväg. De<br />
kramades hastigt och Leonid kände att hans vän inte<br />
mådde bra, han var kallsvettig och verkade lite frånvarande.<br />
Leonid funderade på vad det kunde vara för fel<br />
på hans gamle vän. Han kikade g<strong>en</strong>om fönstret och<br />
kunde se att Januzs gick med osäkra steg fram till sin<br />
limousin. Chaufför<strong>en</strong> höll upp dörr<strong>en</strong> för honom och<br />
han steg in i baksätet. Snabbt stängde chaufför<strong>en</strong> bakdörr<strong>en</strong><br />
och steg med raska steg fram till förarplats<strong>en</strong><br />
och startade bil<strong>en</strong> som försvann ur synhåll.<br />
Leonid smög sig snabbt iväg ur fastighet<strong>en</strong> via <strong>en</strong> smutsig<br />
bakgård som luktade skit och råttor.<br />
Då kom han plötsligt på vad det var han hade märkt på<br />
Januzs när han kramade honom, <strong>en</strong> doft av bittermandel!<br />
Varför luktade han bittermandel? Leonid fick sätta
sig ner på <strong>en</strong> trälåda utanför <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> livsmedelsbutik för<br />
att samla tankarna.<br />
Han lutade huvudet i händerna och grät tyst. Trots sin<br />
hårda träning var Leonid inte utan mänskliga känslor,<br />
m<strong>en</strong> han aktade sig noga för att visa dem off<strong>en</strong>tligt, det<br />
skulle kunna tyda på svaghet. Cyanid, det betydde att<br />
hans vän och m<strong>en</strong>tor var död. Lukt<strong>en</strong> av cyanid var det<br />
samma som bittermandel. I själva verket är cyanid d<strong>en</strong><br />
ingredi<strong>en</strong>s i sötmandel, som gör d<strong>en</strong> till bittermandel<br />
och får <strong>en</strong> ny smak, just det: Bitter.<br />
Leonid kom ihåg d<strong>en</strong> tråkiga lektion<strong>en</strong> i Lublijana under<br />
utbildning<strong>en</strong> till KGB-ag<strong>en</strong>t.<br />
”Bittermandel innehåller upp till fem proc<strong>en</strong>t amygdalin.<br />
Amygdalin är <strong>en</strong> så kallad cyanog<strong>en</strong> glykosid, det<br />
vill säga samma ingredi<strong>en</strong>s som i blåsyra eller cyanid.”<br />
Han visste att KGB använde injektion med cyanid för<br />
att framkalla hjärtinfarkt, utan att lämna spår efter sig.<br />
I amerikanska The Time Magazine’s arkiv på nätet, hade<br />
Leonid läst <strong>en</strong> artikel som handlade om två dissid<strong>en</strong>ter<br />
från Ukraina, Rebet and Bandera som hade mördats av<br />
<strong>en</strong> KGB ag<strong>en</strong>t – Bogdan Stashinsky. År 1957, hade d<strong>en</strong><br />
då 25-årige Stashinsky använt <strong>en</strong> spraypistol som<br />
avfyrade <strong>en</strong> gasstråle från <strong>en</strong> krossad cyanidampull.<br />
Gas<strong>en</strong> dödade offret inom 90 sekunder med symtom<br />
som liknade <strong>en</strong> hjärtinfarkt. Lustigt nog hade Stashinsky,<br />
efter att ha flytt till Västberlin, släppts fri efter att ha<br />
avtjänat ett kort fängelsestraff.<br />
M<strong>en</strong> vem var det i så fall som hade mördat Januzs?<br />
KGB? Jeg<strong>en</strong>evj? Det var omöjligt att ha <strong>en</strong> uppfattning<br />
just nu. Han vågade inte riskera att gå tillbaks till läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong><br />
för att se om d<strong>en</strong> döde hade några handlingar på<br />
sig som kunde id<strong>en</strong>tifiera honom. Det var knappast troligt.<br />
Snabbt slog han ett nummer på sin mobiltelefon och sa<br />
kort:<br />
– Plan B.<br />
En röst i andra änd<strong>en</strong> upprepade<br />
– Plan B.
Kapitel 22<br />
Paris<br />
D<strong>en</strong> 5 juni 2004<br />
– Jag vill så gärna ha tag på Mr Lapointe, kan ni inte<br />
hjälpa mig Mlle Mimmi? Finns det ing<strong>en</strong> människa som<br />
vet var han finns?<br />
Lapointes sekreterare Mlle Mimmi, såg sig oroligt omkring.<br />
Hon kastade m<strong>en</strong>ande blickar mellan ytterdörr<strong>en</strong><br />
och mig, sedan tillbaks mot ytterdörr<strong>en</strong>, samtidigt som<br />
hon tittade på sitt armbandsur.<br />
Jag fattade vink<strong>en</strong>, åtminstone trodde jag att jag hade<br />
fattat, bugade artigt utan att säga ett ord och gick ut g<strong>en</strong>om<br />
nämnda ytterdörr, lika fort som jag kommit.<br />
Efter <strong>en</strong> halv timme trodde jag inte längre på min förmåga<br />
att tolka kroppsspråk. Jag trodde att hon tänkte<br />
följa efter mig för att träffas utanför kontoret, m<strong>en</strong> nu<br />
verkade det som om hon bara ville bli av med mig.<br />
Jag hade nästan gett upp och bestämt mig för att ikraft<br />
av att vara <strong>en</strong> god kund, gå in på kontoret och ställa till<br />
ett djävla liv och kräva att jag fick reda på var fan mr<br />
Lapointe hade flyttat, det var ju bara <strong>en</strong> personlig sak<br />
jag ville. Jag skiter väl i om han gått till <strong>en</strong> konkurr<strong>en</strong>t,<br />
tänkte jag också säga.<br />
Då kom hon, i exakt rätt ögonblick. Vibrationerna från<br />
det raseri jag höll på att bygga upp måste ha strålat in<br />
g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong>. Hon sprang ut från kontoret, vände på<br />
trottoar<strong>en</strong> och gick med snabba steg förbi mig utan att<br />
bevärdiga mig med <strong>en</strong> <strong>en</strong>da blick. Jag var fortfarande<br />
uppe i högvarv, m<strong>en</strong> bestämde mig för att följa efter<br />
h<strong>en</strong>ne på behörigt avstånd.<br />
När vi kommit två kvarter från kontoret, svängde hon<br />
abrupt runt ett hörn och slank in g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong> till <strong>en</strong><br />
lit<strong>en</strong> bistro. Jag följde efter h<strong>en</strong>ne in och satte mig vid<br />
samma bord.<br />
– Förlåt mig, sa hon, jag kunde inte komma ifrån förrän<br />
nu.<br />
Mr Lapointe blev avskedad och han har inga vänner<br />
kvar på kontoret. Förutom mig förstås. Jag gillar honom<br />
fortfarande. Alla vet att jag var, jag m<strong>en</strong>ar är förtjust<br />
i honom, så jag kunde inte avslöja att jag tänkte<br />
berätta vad som hänt för er.<br />
– Jag förlåter er Mlle Mimmi, självklart, m<strong>en</strong> för ett<br />
ögonblick trodde jag…. Jag bytte samtalsämne. Vad var<br />
det som hände? Jag har lärt känna mr Lapointe som <strong>en</strong><br />
rekorderlig man.<br />
– Han köpte ett slott i Bordeaux tillsammans med <strong>en</strong><br />
kund från Sainte Maxime för något år sedan. Auktions-
firmans stiftelse lånade då ut <strong>en</strong> massa p<strong>en</strong>gar, dels förskott<br />
för <strong>en</strong> vinsamling som mr Lapointe värderat, och<br />
sedan till handp<strong>en</strong>g för slottet.<br />
Hans kompanjon blev mördad <strong>en</strong> kort tid efteråt, så mr<br />
Lapointe kunde inte klara av att betala tillbaka lånet för<br />
vinet. Firman trodde att kompanjon<strong>en</strong> var kriminell, så<br />
de gav mr Lapointe spark<strong>en</strong>, för att han smutsat ner<br />
firmans goda rykte. Gott rykte är ryggrad<strong>en</strong> i vår bransch.<br />
– Jag förstår, m<strong>en</strong> det var verklig<strong>en</strong> tråkigt att höra. Jag<br />
råkar också gilla honom, han är för mig sinnebild<strong>en</strong> av<br />
<strong>en</strong> äkta g<strong>en</strong>tleman, så att misstänka honom är <strong>en</strong>ligt min<br />
m<strong>en</strong>ing helt absurt.<br />
– Ja visst är han underbar, sa Mimmi. Hon grät <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
skvätt. Han har varit som <strong>en</strong> far för mig.<br />
– Kan ni tala om var jag kan hitta honom, kanske jag<br />
kan hjälpa honom. Jag behöver verklig<strong>en</strong> hans tjänster.<br />
Vet ni vad kompanjon<strong>en</strong> hette, förrest<strong>en</strong>? frågade jag så<br />
där i förbigå<strong>en</strong>de.<br />
– Feudo, det var <strong>en</strong> mr Feudo från Saint Maxime. Jag<br />
tappade min espresso så det stänkte på hela bordet.<br />
Mimmi tog ing<strong>en</strong> notis om det, hon trodde nog att jag<br />
var klumpig, så hon malde på:<br />
– De var goda vänner, han var <strong>en</strong> stor kund hos oss och<br />
han köpte vin hela tid<strong>en</strong> med hjälp av Mr Lapointe och<br />
de utvecklade efterhand <strong>en</strong> personlig vänskap, de um-<br />
gicks privat med sina familjer.<br />
– Förlåt, så klumpigt av mig flikade jag in. Fick ni kaffe<br />
på era kläder?<br />
– Nej, det är inget. Det kan ju hända vem som helst.<br />
Kände ni Mr Feudo?<br />
– Nej tyvärr, har aldrig hört namnet förut, ljög jag.<br />
– Mr Lapointe bor på slottet numera. Firman gjorde<br />
någon slags avtal om att han skall utveckla vinodling<strong>en</strong>,<br />
så han får påta med det för <strong>en</strong> låg lön. Firmans stiftelse<br />
tog över äganderätt<strong>en</strong> till slottet. Jag är leds<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> jag<br />
vet inte mer. Han försvann över <strong>en</strong> natt och kom bara<br />
inte tillbaks. Han har aldrig ringt eller skrivit något. Om<br />
ni träffar honom, så måste ni hälsa honom från lilla<br />
Mimmi, lovar ni det?<br />
– Gärna, jag skall hälsa på honom och se vad jag kan<br />
göra för att hjälpa honom.<br />
När vi skilts åt svor jag för mig själv. Det var som fan.<br />
Han var kompanjon med Feudo, det sa han aldrig, d<strong>en</strong><br />
lille g<strong>en</strong>tlemann<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> han hade berättat att han haft<br />
affärer med Feudo. Jag kan inte begära att han skall<br />
berätta sitt livs historia för mig. Så vem är jag att döma<br />
honom för det. M<strong>en</strong> det måste jag ju erkänna att det var<br />
<strong>en</strong> märklig slump att vi tre skulle korsa våra vägar inte<br />
bara <strong>en</strong> gång utan flera.<br />
Jag ställde frågan till mig själv om jag verklig<strong>en</strong> trodde
att slump<strong>en</strong> kunde spela ett sådant spratt?<br />
Kanske, m<strong>en</strong> i så fall bara delvis. Det fanns <strong>en</strong> katalysator<br />
någonstans, någon som kopplade ihop oss för sina<br />
egna syft<strong>en</strong>. Vem var detta i så fall? Vem hade lurat in<br />
mig i vinaffär<strong>en</strong> som startade alltihop? Vänta nu för<br />
helvete, det var B<strong>en</strong>gt de Leurs! Vinhandlar<strong>en</strong> från<br />
Grasse. Där har vi koppling<strong>en</strong>! De var säkert också<br />
kompisar, de Leurs och Feudo!<br />
När jag hade träffat de Leurs första gång<strong>en</strong> på La Pizza<br />
i Cannes, då hade vi kommit just som ett annat par gick<br />
ut från restaurang<strong>en</strong>. Jag hade ibland funderat på var<br />
jag sett Feudo första gång<strong>en</strong>, ja eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> var det nog<br />
mest hans hustru jag lagt märke till, hon var d<strong>en</strong> mest<br />
iögon<strong>en</strong>fallande av de två. B<strong>en</strong>gt deLeurs hade sålt<br />
samma vinsamling till minst fyra olika kunder. Det var<br />
han som var d<strong>en</strong> stora bov<strong>en</strong>, inte diTalora och hans<br />
hejdukar, som sedan mördade Feudo, de var bara hantlangare<br />
åt De Leurs. Frid över hans minne. Jag tänkte på<br />
hur det måste ha gått till när de andra två vinhandlarna,<br />
som också blivit blåsta av deLeurs la <strong>en</strong> kudde över<br />
hans ansikte när han låg på sjukhuset och räknade till<br />
hundra. D<strong>en</strong> som gapar över mycket….<br />
Tre timmar s<strong>en</strong>are landade jag på flygplats<strong>en</strong> i Bordeaux<br />
och hyrde <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> bil. Jag körde direkt till slottet i<br />
Libourne, där jag varit för över ett år sedan och studerat<br />
d<strong>en</strong> vinsamling som sedan stulits så snart jag betalt handp<strong>en</strong>g<strong>en</strong>.<br />
Parkering<strong>en</strong> på slottets pampiga gårdsplan med<br />
<strong>en</strong> rondell som slingrade sig runt <strong>en</strong> stor blomsterplantering,<br />
var helt tom.<br />
Jag ställde bil<strong>en</strong> i skuggan under ett stort träd och gick<br />
fram och knackade på slottets tunga ytterdörr. En klappa<br />
av tungt järnsmide gav ifrån sig ett mäktigt ljud som<br />
måste ha hörts i hela slottet.<br />
Ing<strong>en</strong>ting hände. Jag väntade fem minuter och knackade<br />
ig<strong>en</strong>. Ing<strong>en</strong>ting, inte ett ljud hördes vark<strong>en</strong> inifrån slottet<br />
eller utanför.<br />
Jag kände på dörr<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> var förstås låst. Dörr<strong>en</strong> på<br />
slottets baksida var också låst Stället verkade övergivet.<br />
Ing<strong>en</strong> bil på baksidans parkeringsplats skvallrade om<br />
att några anställda eller Mr Lapointe skulle finnas på<br />
plats.<br />
Jag gick runt hela slottet, för att leta efter livsteck<strong>en</strong> och<br />
började sedan vandra längs de långa raderna av vinstockar.<br />
Inte <strong>en</strong> människa så långt ögat kunde nå. Jag<br />
gick tvärs samtliga rader och försökte se om det fanns<br />
folk som arbetade med någon form av skötsel av vinstockarna,<br />
m<strong>en</strong> det var tydlig<strong>en</strong> lågsäsong. Detta tog<br />
minst <strong>en</strong> halvtimme.
Då vände jag och tog <strong>en</strong> annan väg tillbaka till slottet.<br />
Här fanns <strong>en</strong> ny typ av vinstockar, som verkade yngre<br />
än de gamla förvridna stockarna jag först hade sett. Då,<br />
fick jag på ganska långt avstånd syn på <strong>en</strong> figur, kanske<br />
<strong>en</strong> man, som stod böjd över vinstockarna. Han såg ut att<br />
vara rätt så lit<strong>en</strong> till växt<strong>en</strong>, mindre än Lapointe, m<strong>en</strong> jag<br />
beslöt mig ändå för att traska fram och fråga. Det var<br />
säkert tvåhundra meter. Min kondition var inte d<strong>en</strong> bästa,<br />
det märkte jag. Svett<strong>en</strong> rann längs med ansiktet och in i<br />
ögon<strong>en</strong>. Jag gjorde <strong>en</strong> m<strong>en</strong>tal notering om att jag skulle<br />
börja träna. S<strong>en</strong>are alltså, när jag fick tid.<br />
När jag kom fram, något andfådd och ännu mer svettig,<br />
såg jag att det var Richard Lapointe, lite mera hopsjunk<strong>en</strong><br />
kanske, m<strong>en</strong> samme fine g<strong>en</strong>tleman som höll på att<br />
pyssla om sina vinrankor.<br />
– Nej m<strong>en</strong> mr Thorn, sa han glatt, det var ang<strong>en</strong>ämt. Så<br />
ni lyckades hitta mig på mitt lilla gömställe. Jag är leds<strong>en</strong><br />
att jag inte hört av mig, det har varit lite… Han avslutade<br />
inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>.<br />
– Ing<strong>en</strong> fara, Mr Lapointe, det var tack vare er sekreterare,<br />
Mlle Mimmi. Hon gav mig <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> vink, så listade<br />
jag ut rest<strong>en</strong> själv. Jag lovade h<strong>en</strong>ne att jag skulle hälsa<br />
från h<strong>en</strong>ne. Där har ni <strong>en</strong> verklig vän! Att ni skulle hamna<br />
här.<br />
– Det är <strong>en</strong> lång historia. Tillåt mig att bjuda på ett glas<br />
vin, så lovar jag att berätta hela d<strong>en</strong> sorgliga histori<strong>en</strong>.<br />
Vi traskade d<strong>en</strong> långa väg<strong>en</strong> tillbaka till slottet. Han berättade<br />
om de olika vinsorterna efterhand som vi passerade<br />
dem. Vi satte oss på <strong>en</strong> täckt veranda på slottets<br />
solsida efter det att han varit inne och hämtat <strong>en</strong> lit<strong>en</strong><br />
korg med viner i vinkällar<strong>en</strong>. Han bjöd först på ett av<br />
slottets egna viner, som hade några år på nack<strong>en</strong>. Jag<br />
snurrade vant runt vinet i glaset, kontrollerade färg och<br />
bouquet.<br />
– Inte illa, sa jag inte illa alls.<br />
– Nej, man kan nog säga att vinerna här har pot<strong>en</strong>tial.<br />
De kan bli riktigt bra om man ger odling<strong>en</strong> lite kärlek<br />
och omvårdnad. Det var detta som jag lyckades övertala<br />
mr Feudo att satsa på. M<strong>en</strong> det tänker jag berätta<br />
mer ingå<strong>en</strong>de om.<br />
Det är min huvudsakliga uppgift nuförtid<strong>en</strong>, att utveckla<br />
vinernas kvalitet. Mitt kontrakt med stiftels<strong>en</strong> ger mig<br />
inte mer utrymme än så. M<strong>en</strong> jag klagar inte, tvärt om.<br />
Jag älskar att arbeta med vin. Det har varit <strong>en</strong> dröm<br />
sedan jag började förstå vinets hemlighet.<br />
– Berätta vad som hände eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong>, sade jag.<br />
– Det började med att Mr Feudo, som vi båda känner,<br />
kom till Paris och berättade att han skulle lägga ett bud<br />
på ett slott i Bordeauxdistriktet, nära St Emilion, som<br />
var till salu. Dessutom fanns där <strong>en</strong> stor privat samling
viner, som tillhörde förre ägar<strong>en</strong> till slottet. D<strong>en</strong>na samling<br />
var utbjud<strong>en</strong> till underpris vid <strong>en</strong> snabb affär, från<br />
förre ägar<strong>en</strong>. Eller rättare sagt hans arvtagare, ägar<strong>en</strong><br />
hade dött hastigt, m<strong>en</strong> inte direkt oväntat. Han var nära<br />
hundra år gammal.<br />
Jag tyckte det var ett intressant projekt, eftersom jag för<br />
det mesta arbetade från vårt kontor i Bordeaux, jag har<br />
alltid haft <strong>en</strong> dröm att hitta ett litet slott att bo på i det här<br />
distriktet, som jag anser vara landets bästa.<br />
Jag erbjöd mig därför på stå<strong>en</strong>de fot att gå in som hälft<strong>en</strong>ägare<br />
och berättade att jag kunde hjälpa till med att<br />
ordna finansiering<strong>en</strong> via <strong>en</strong> stiftelse som firman grundat.<br />
Jag visste nämlig<strong>en</strong> att de letade efter <strong>en</strong> eg<strong>en</strong> vinodling<br />
med hög kvalitet som skulle öka deras image<br />
som expert på viner. Det var också intressant för dem<br />
att ha ett eget vinmärke av klass att sälja.Till och med<br />
åttahundratus<strong>en</strong> Euro i förskott på samling<strong>en</strong>, lyckades<br />
jag skaka fram över <strong>en</strong> natt.<br />
Feudo var naturligtvis glad för detta, det gjorde att han<br />
direkt kunde lägga ett bud på slott och vinsamling och<br />
betala handp<strong>en</strong>g. Tyvärr hade <strong>en</strong> itali<strong>en</strong>are vid namn<br />
diTalora redan hunnit lägga ett bud, m<strong>en</strong> bara på vinet.<br />
Han hade nog tänkt komma över själva slottet, också,<br />
med hjälp av vinst<strong>en</strong> på försäljning<strong>en</strong> av vinsamling<strong>en</strong>.<br />
G<strong>en</strong>om Mr Feudo´s g<strong>en</strong>erösa anbud stoppades hans<br />
anbud av säljar<strong>en</strong>, så han blev utan både vin och slott.<br />
diTalora visade sig vara <strong>en</strong> simpel tjuv. När han inte fick<br />
köpa vinet, gjorde han helt <strong>en</strong>kelt inbrott i slottet och<br />
stal alltihop. S<strong>en</strong>are upptäckte vi att vinsamling<strong>en</strong> sålts<br />
till flera olika köpare. Bland annat till er Mr Thorn och<br />
Mr Feudo, som g<strong>en</strong>om att betala för samling<strong>en</strong> <strong>en</strong> gång<br />
extra ville kontrollera om hans, som han trodde, gode<br />
vän B<strong>en</strong>gt de Leurs var <strong>en</strong> hederlig man. Det var han<br />
tyvärr inte utan blev avslöjad som <strong>en</strong> riktig skojare i<br />
<strong>mask</strong>opi med diTalora. En kort tid efter avslöjandet,<br />
innan han hunnit konfrontera deLeurs, blev Mr Feudo<br />
dödad i <strong>en</strong> skottlossning med diTalora, som försvann<br />
med alla p<strong>en</strong>garna. De Leurs blev strax därefter mördad<br />
på sjukhuset i Nice. diTalora och p<strong>en</strong>garna hittades aldrig,<br />
m<strong>en</strong> hans kumpaner blev dömda för mord på Mr<br />
Feudo. Vinsamling<strong>en</strong> dök lustigt nog upp ig<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> här<br />
gång<strong>en</strong> på ett lastbilsmagasin i Marseille, där vi kunde<br />
hämta d<strong>en</strong>. Vem som låg bakom transport<strong>en</strong> till Marseille<br />
och hur det gick till när vinet kom tillrätta är fortfarande<br />
<strong>en</strong> gåta, eftersom säljar<strong>en</strong> till lastbilsmagasinet<br />
uppgett sig heta Salvatore Feudo, som då redan var död.<br />
Jag ansträngde mig för att inte röra <strong>en</strong> min. Det var ju<br />
jag som med hjälp av Erkki letat upp d<strong>en</strong> stulna vinsamling<strong>en</strong><br />
på ett hemligt lager hemma hos B<strong>en</strong>gt deLeurs,
tagit d<strong>en</strong> i beslag och sett till att alltihop fraktats till ett<br />
lager utanför Marseilles i Feudos namn. Jag hade bevittnat<br />
när Feudo blev mördad på grund av att han i sin<br />
tur försökte ta livet av min vän Erkki efter att d<strong>en</strong>ne<br />
g<strong>en</strong>om att hålla hans fru som gisslan, tvingat honom<br />
betala sitt lån på d<strong>en</strong> villa som jag sedan fick köpa av<br />
änkan. diTalora hade också varit ute efter Erkki och mig<br />
när han blev skjut<strong>en</strong> av Feudos livvakt och sedan försvann<br />
på Erkkis båt för att aldrig mer ha synts till.<br />
Slump<strong>en</strong> hade alltså till slut spelat mig i händerna, m<strong>en</strong><br />
tyvärr drabbat Lapointe, m<strong>en</strong> det hade jag aldrig fått<br />
reda på.<br />
– Händelserna var <strong>en</strong> r<strong>en</strong> katastrof för mig, fortsatte<br />
Lapointe. Firman tyckte att jag borde ha haft bättre<br />
omdöme, än att inlåta mig med sådana typer, så jag fick<br />
helt <strong>en</strong>kelt spark<strong>en</strong>. Eftersom jag inte kunde göra rätt<br />
för mig ekonomiskt, tog de över äganderätt<strong>en</strong> till slottet,<br />
m<strong>en</strong> erbjöd mig ett arbete att arbeta med utveckling<strong>en</strong><br />
av vinet, mot <strong>en</strong> relativt låg lön dessutom.<br />
Det är emellertid ett spännande uppdrag, så jag klagar<br />
som sagt inte.<br />
– Jag beklagar att ni råkade illa ut ekonomiskt, det kan<br />
ju inte ha varit ert fel. Jag har aldrig träffat mr Feudo<br />
personlig<strong>en</strong>, bara hans förtjusande hustru, m<strong>en</strong> hon<br />
verkade inte vara så förtjust i sin man.<br />
– Nej, jag har förstått det i efterhand, sa Lapointe. Jag<br />
umgicks med dem båda under flera år, och var till och<br />
med bjud<strong>en</strong> på deras sons dop tillsammans med min<br />
hustru och märkte aldrig någon fnurra på tråd<strong>en</strong>.<br />
När jag fick veta att han var död, hade firman redan<br />
betalt ut över <strong>en</strong> miljon euro för vinet, efter d<strong>en</strong> auktion<br />
som redan var planerad. Dessa p<strong>en</strong>gar skulle ha använts<br />
till att betala <strong>en</strong> del av likvid<strong>en</strong> för slottet, som jag<br />
låtit auktionsfirman förskottera via bank. Fru Feudo<br />
förnekade att hon kände till någon utbetalning. Jag har<br />
ing<strong>en</strong> anledning att tro att hon ljög, hon lär själv ha <strong>en</strong><br />
<strong>en</strong>orm förmög<strong>en</strong>het i Portugal.Vid <strong>en</strong> närmare undersökning<br />
fann jag att Salvatore redan var död när p<strong>en</strong>garna<br />
kvitterades ut. Så någon annan hade upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong><br />
plagierat hans handstil. Jag har inte berättat detta för<br />
någon, jag kände att ing<strong>en</strong> skulle sätta någon tilltro till<br />
mig i det läge jag försatt mig.<br />
Jag hoppades att Lapointe inte såg min förläg<strong>en</strong>het, det<br />
var ju jag som hade plockat ut p<strong>en</strong>garna för vinsamling<strong>en</strong><br />
i Feudos namn, m<strong>en</strong> jag handlade i någon slags god tro,<br />
eftersom jag betalt för vinet till diTalora och därmed<br />
kände mig som rättmätig ägare. Att vinet kom tillrätta<br />
efter att ha blivit stulet, det var min och Erkkis förtjänst.<br />
Jag och flera andra hade lurats att betala tvåhundratus<strong>en</strong>
Euro vardera för samling<strong>en</strong>. Jag fick reda på att det var<br />
Feudo som var auktionsfirmans kund först när det var<br />
för s<strong>en</strong>t att agera på annat sätt än det jag gjorde.<br />
– Gick det inte att ta reda på vem som kvitterat ut p<strong>en</strong>garna?<br />
frågade jag och hoppades att jag inte rodnade.<br />
– Nej, chaufför<strong>en</strong> som hämtade vinsamling<strong>en</strong> och som<br />
överlämnade check<strong>en</strong>, kom inte ihåg utse<strong>en</strong>det på mann<strong>en</strong>.<br />
Polis<strong>en</strong> vågade jag inte gå till, eftersom firman redan<br />
betraktade mig som skyldig till bedrägeri. Check<strong>en</strong><br />
var redan inlöst av någon som lyckats lura i bank<strong>en</strong> att<br />
han var Mr Feudo. Jag hade ing<strong>en</strong> lust att bli stämd för<br />
förskingring, vilket det ju såg ut som. Det hela var oerhört<br />
förnedrande. Jag har byggt hela min karriär på att<br />
vara ärlig g<strong>en</strong>temot mina kunder och mitt företag, man<br />
överlever inte annars i trettio år i <strong>en</strong> så prestigefylld<br />
bransch. Allt försvann över <strong>en</strong> natt, mitt goda namn,<br />
mina yrkeskunskaper, ing<strong>en</strong>ting var värt <strong>en</strong> c<strong>en</strong>t. Jag<br />
fick tömma mitt kontorsrum och försvinna för att aldrig<br />
mer visa mig.<br />
– Förrest<strong>en</strong>, när vi talar om vinsamlingar, sa jag, så är<br />
min vinkällare helt tom. Vi har haft <strong>en</strong> olycka där allt<br />
vin blev förstört, åtminstone som samling betraktat. Alla<br />
etiketterna försvann i <strong>en</strong> översvämning i samband med<br />
ett inbrott, där vatt<strong>en</strong> trängde in i vinkällar<strong>en</strong>. G<strong>en</strong>om<br />
att min hustru Chantal visade prov på <strong>en</strong> fantastisk<br />
förhandlingsförmåga, har jag fått ut marknadsvärdet på<br />
allt vin i min källare för att i stället få möjlighet att investera<br />
i <strong>en</strong> ny vinsamling. Det är därför jag behöver er<br />
hjälp.<br />
– Varför investerar ni inte era p<strong>en</strong>gar i ett vinslott i stället?<br />
sa Lapointe, jag kan lova att jag kan förvandla d<strong>en</strong><br />
här odling<strong>en</strong> till <strong>en</strong> av Frankrikes bästa på fem år. Slottet<br />
och framför allt vingård<strong>en</strong> kommer att bli värd det<br />
femdubbla.<br />
Jordmån<strong>en</strong> är superb, det vore skandal att anlägga <strong>en</strong><br />
golfbana här, som Feudo hade tänkt sig.<br />
– Kanske något att fundera på, svarade jag. Jag kände<br />
också ett gnagande dåligt samvete och skulle gärna hjälpa<br />
Lapointe att få tillbaks slottet, om jag bara kunde.<br />
– Jag kan visa er hur jag tänkt gå till väga för att bli <strong>en</strong><br />
vinnare, sa Lapointe och höll ett långt föredrag om optimering<br />
av kvalitet<strong>en</strong> hos ett vin:<br />
Bordeauxdistriktets förutsättningar att få fram de bästa<br />
av viner, kan tillskrivas både histori<strong>en</strong> och geografin.<br />
Holländarna dränerade <strong>en</strong> stor del av området, långt<br />
innan man började odla vin, här var mest sumpmark<br />
innan dess, vilket gjorde att mark<strong>en</strong> blev torr. Jord<strong>en</strong><br />
består ofta av sand och grusrik jord som lämpar sig<br />
mycket väl för vinodling.
Läget mitt emellan ekvatorn och nordpol<strong>en</strong> medför ett<br />
klimat utan stora temperaturväxlingar. Man är också<br />
skyddad från frost och atlant<strong>en</strong>s vindar.<br />
Mark<strong>en</strong> består av kalkst<strong>en</strong>, vilket har gjort att våra förfäder<br />
grävde <strong>en</strong> mängd grottor, som sedan de tjänat ut<br />
som bostäder, visade sig mycket lämpliga för att lagra<br />
vin. Rätt luftfuktighet, rätt och jämn temperatur.<br />
Han berättade vidare att i Libourne-distriktet, där det<br />
mest kända området St Emilion ingår, har g<strong>en</strong>om sitt<br />
appelationssystem bildat skola i vinsammanhang. Det<br />
här slottet kan aldrig nå Saint Emilion Grand Cru Classe<br />
kategori A, där finns bara två slott, Cheval Blanc och<br />
Ausone. M<strong>en</strong> i B-grupp<strong>en</strong> finns det för närvarande tolv<br />
slott. Vi kan bli nummer tretton om vi arbetar hårt och<br />
har lite tur.<br />
Slottet har odlat två sorters druvor, Merlot och Savingon<br />
franc i alla år, vilket passar jordmån<strong>en</strong> på ägorna mycket<br />
bra. D<strong>en</strong> del av mark<strong>en</strong> som ännu inte är odlad, lämpar<br />
sig bäst för Cabernet Savingon. Det innebär att vi kan<br />
höja kvalitet<strong>en</strong> ett snäpp eller två, g<strong>en</strong>om att blanda dessa<br />
olika druvsorter.<br />
Jag har testat, g<strong>en</strong>om att blanda dem efter vinifiering<strong>en</strong>,<br />
vilket gör att vi kan få fram <strong>en</strong> superb kvalitet, som vi<br />
för närvarande inte klarar, äv<strong>en</strong> om vårt vin håller god<br />
klass.<br />
Sättet att göra detta är att blanda vinerna efter<br />
vinifiering<strong>en</strong>. De olika druvsorternas eg<strong>en</strong>skaper varierar<br />
lite år från år, bero<strong>en</strong>de på d<strong>en</strong> gångna säsong<strong>en</strong>s<br />
väderförhålland<strong>en</strong>.. Då kan man optimera kvalitet<strong>en</strong><br />
varje år bero<strong>en</strong>de på hur de olika druvorna utvecklats<br />
just det året. Detta är inget nytt, man gör redan på detta<br />
sätt, m<strong>en</strong> fördel<strong>en</strong> är att vi kan odla druvor med god<br />
kvalitet av alla tre sorterna. Det gör oss nära nog unika.<br />
– Det var mycket spännande, sa jag, jag förstår att det<br />
inte är läge att diskutera inköp av viner till <strong>en</strong> ny samling<br />
just nu.<br />
– Jodå, jag skall visst fundera på lämpliga investeringsobjekt.<br />
Om ni lovar att tänka på mitt förslag. Vad sägs<br />
om att vi tar kontakt inom <strong>en</strong> vecka, så bestämmer vi<br />
om ni är intresserad av det <strong>en</strong>a eller det andra. Tänk på<br />
att investering<strong>en</strong> i ett slott blir mer lönsam på sikt, samtidigt<br />
som ni gör <strong>en</strong> kulturell insats.<br />
Jag kände att jag inte kunde åka därifrån utan att ställa<br />
frågan om vinauktion<strong>en</strong>.<br />
– Det var <strong>en</strong> sak jag tänkte fråga om. I samband med<br />
inbrottet i mitt hus, kom frågan upp om vem som eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong><br />
ropade in Feudo´s vinsamling. Jag förstår att det<br />
är <strong>en</strong> konfid<strong>en</strong>tiell uppgift, m<strong>en</strong> eftersom ni inte längre<br />
är kvar på Auktionsfirman kanske ni kunde ge mig <strong>en</strong><br />
vink om köpar<strong>en</strong>.
– Jag är rädd att jag inte har d<strong>en</strong> information<strong>en</strong>, i regel<br />
talar man inte om kundernas id<strong>en</strong>titet på företaget. Det<br />
aktuella fallet var lite speciellt, eftersom jag hade ett<br />
personligt intresse av att försäljning<strong>en</strong> skulle gå smidigt,<br />
m<strong>en</strong> mer än att partiet gick till Sverige kan jag inte<br />
säga. Köpar<strong>en</strong> ville ha anonymitetsskydd och det fick<br />
han naturligtvis. M<strong>en</strong> jag minns faktiskt att jag blev<br />
kontaktad av leveransavdelning<strong>en</strong>, som påstod att det<br />
saknades ett antal flaskor som fanns med på säljnotan.<br />
M<strong>en</strong> jag kunde inget göra, jag var på väg bort från företaget.<br />
Jag förklarade att jag förstod firmans policy och tog<br />
farväl av d<strong>en</strong> gamle g<strong>en</strong>tlemann<strong>en</strong> och lämnade slottet.<br />
Just som jag skulle sätta mig i bil<strong>en</strong>, kom han rusande<br />
med <strong>en</strong> låda vin i famn<strong>en</strong><br />
– Jag vill gärna att ni tar med <strong>en</strong> låda vin som prov på<br />
vad vi kan åstadkomma, sa han andfått.<br />
Det är ett vin från slottet, årgång 1995. Det bästa de har<br />
gjort <strong>en</strong>ligt min åsikt, sa han. Testa det och låt mig få<br />
veta vad ni tycker! Tänk sedan på att det kan bli ännu<br />
bättre. Kan ni förrest<strong>en</strong> vara vänlig och vänta ytterligare<br />
<strong>en</strong> kort stund, fortsatte han. Jag kom på att jag har ett<br />
gammalt brev som har blivit liggande någonstans. Ett<br />
brev som jag fick av mr Feudo sista gång<strong>en</strong> jag träffade<br />
honom. Han bad mig bevara det och bara öppna det om<br />
något hände honom. Det har jag aldrig gjort, det var<br />
först nu som jag kom att tänka på det. Jag antar att det<br />
tillhör er nu, eftersom han är borta och ni tagit över<br />
hans vinsamling. Upp<strong>en</strong>barlig<strong>en</strong> var brevet inte avsett<br />
för hans hustrus ögon, annars hade han väl bett h<strong>en</strong>ne<br />
bevara det. Jag skall g<strong>en</strong>ast leta upp det, sa han och<br />
försvann in i slottet innan jag hann svara.<br />
Jag väntade i bil<strong>en</strong>. Det hade börjat skymma och bli lite<br />
kyligt så jag fick veva upp sidofönstret. Fukt<strong>en</strong> i kvällsluft<strong>en</strong><br />
hade gjort att fönsterrutorna i bil<strong>en</strong> immat ig<strong>en</strong><br />
m<strong>en</strong> jag ville inte starta motorn.<br />
Det var inte utan att det pirrade lite i mag<strong>en</strong> när jag funderade<br />
på brevets innehåll. Kanske gav det <strong>en</strong> ledtråd<br />
till vem som låg bakom inbrottet och kidnappning<strong>en</strong> av<br />
Ulla. Jag tyckte att det dröjt alltför länge innan han kom<br />
tillbaks med brevet och började bli lite orolig för d<strong>en</strong><br />
gamle mann<strong>en</strong> och beslöt mig för att ta mig in i slottet<br />
för att se vart han tagit väg<strong>en</strong>.<br />
Jag öppnade ekdörr<strong>en</strong>, som stod på glänt och ropade:<br />
– Hallå, Mr Lapointe, var är ni?<br />
Inget svar. Nedre våning<strong>en</strong> bestod av <strong>en</strong> stor hall, ett<br />
gammalt bibliotek med böcker från golv till tak och<br />
bekväma skinnfåtöljer runt ett elegant mahognybord av
ganska modern modell. Stället andades gammal vinkultur.<br />
Köket som låg längre in var stil<strong>en</strong>ligt inrett med <strong>en</strong> stor<br />
öpp<strong>en</strong> spis som också innehöll <strong>en</strong> bakugn, det kände<br />
jag ig<strong>en</strong> från min mormors gamla hus. Bakugn<strong>en</strong> rymde<br />
säkert tio stora brödlimpor. Ett rustikt ekbord stod mitt<br />
på golvet. Det rymde lätt femton personer. Ing<strong>en</strong> människa<br />
syntes till.<br />
Det fanns två stora rum i fil som inrymde matsal och<br />
ytterligare ett rum med bekväma sittmöbler i skinn.<br />
Jag försökte lyssna efter ljud från de övre våningarna i<br />
slottet, m<strong>en</strong> det var dödstyst. Inte ett <strong>en</strong>da ljud hördes.<br />
Jag fortsatte gå mot trappan som ledde upp i slottet. Det<br />
var <strong>en</strong> bred magnifik trappa i ek som svängde i <strong>en</strong> vid<br />
båge upp mot andra våning<strong>en</strong>. Trappan knarrade lite<br />
m<strong>en</strong> jag fortsatte upp till andra våning<strong>en</strong>.<br />
D<strong>en</strong>na bestod av ett tiotal rum vars dörrar vette ut mot<br />
<strong>en</strong> bred balustrad som löpte utmed hela byggnad<strong>en</strong>. Alla<br />
dörrar utom <strong>en</strong> var stängda. Jag gick fram till d<strong>en</strong> öppna<br />
dörr<strong>en</strong> och kikande in. Det var dunkelt i rummet, ing<strong>en</strong><br />
lampa var tänd och fönsterluckorna av trä var stängda.<br />
Mr Lapointe satt böjd över ett skrivbord och hade <strong>en</strong><br />
bunt med brev i hand<strong>en</strong>. Det var något som inte stämde,<br />
han satt helt stilla.<br />
– Hallå, ropade jag naivt. Jag klev fram och tog tag i<br />
hans axel, när jag såg att han var död. Ett skott i nack<strong>en</strong><br />
hade gått rakt ig<strong>en</strong>om hans huvud som formlig<strong>en</strong> exploderat.<br />
Blod och hjärnsubstans hade stänkt ner hela<br />
skrivbordet och vägg<strong>en</strong> framför honom. Av hans ansikte<br />
fanns inget kvar. Han höll <strong>en</strong> brevbunti hand<strong>en</strong>.<br />
Jag tog d<strong>en</strong> instinktivt ifrån honom och rusade ut ur<br />
rummet. Jag måste kräkas.<br />
Jag hittade <strong>en</strong> toalett och fick upp allt jag hade ätit och<br />
lite till.. Jag satte mig sedan på toalettstol<strong>en</strong> och bläddrade<br />
med darrande händer hastigt ig<strong>en</strong>om brevbunt<strong>en</strong>.<br />
D<strong>en</strong> innehöll ing<strong>en</strong>ting av intresse. Hade han blivit<br />
mördad när han hittat brevet från Feudo? Hur som helst<br />
var det inte kvar. Vem hade…?<br />
Plötsligt insåg jag att också jag kunde vara intressant för<br />
mördar<strong>en</strong>. Jag stoppade brev<strong>en</strong> i fickan på min kavaj<br />
och tog <strong>en</strong> rejäl remsa toapapper som jag använde för<br />
att avlägsna alla spår efter mina spyor och fingeravtryck<br />
på alla ställ<strong>en</strong> jag kunde komma på att jag rört. Jag stängde<br />
dörr<strong>en</strong> till toalett<strong>en</strong> så tyst jag kunde.<br />
Jag smög mig ner till slottets bott<strong>en</strong>våning och öppnade<br />
d<strong>en</strong> tunga ekdörr<strong>en</strong>. I samma ögonblick exploderade<br />
d<strong>en</strong> främre vänstra sidorutan på min hyrbil. Jag blev<br />
stå<strong>en</strong>de först<strong>en</strong>ad och försökte skanna in omgivning<strong>en</strong><br />
med ögon<strong>en</strong> utan att röra <strong>en</strong> <strong>en</strong>daste kroppsdel. Ing<strong>en</strong><br />
människa syntes till, m<strong>en</strong> plötsligt hördes ljudet av <strong>en</strong>
ilmotor som startades. Jag hörde <strong>en</strong> bil köra iväg och<br />
försvinna. D<strong>en</strong> måste ha stått parkerad på andra sidan<br />
slottet, för jag såg d<strong>en</strong> aldrig. Mördar<strong>en</strong> måste ha trott<br />
att jag satt kvar i bil<strong>en</strong> och att han träffat mig med ett<br />
skott.<br />
Pistol<strong>en</strong> måsta ha varit försedd med <strong>en</strong> effektiv ljuddämpare,<br />
för jag hade inte hört skottet, bara ljudet av<br />
d<strong>en</strong> splittrade framrutan..<br />
Min första reaktion var att kasta mig in i bil<strong>en</strong> och köra<br />
raka väg<strong>en</strong> till flygplats<strong>en</strong> i Bordeaux, vilket jag också<br />
gjorde. Varför jag reagerade så, vet jag inte, förmodlig<strong>en</strong><br />
var jag rädd för att polis<strong>en</strong> skulle misstänka mig för<br />
mordet på grund av att jag var utlänning och inte kunde<br />
språket. Mord<strong>en</strong> i Nice förra året, skulle också kunna<br />
dyka upp om det blev <strong>en</strong> utredning. Hur som helst vågade<br />
jag inte stanna kvar. Jag hade heller ing<strong>en</strong> lust att<br />
möta mördar<strong>en</strong> <strong>en</strong> gång till om han ännu fanns i närhet<strong>en</strong>.<br />
Frågorna i mitt huvud snurrade runt. Vem var mördar<strong>en</strong>?<br />
Var det samme man som sprängt min källare? Var<br />
fanns sambandet? Varför ville man ta livet av d<strong>en</strong>ne<br />
g<strong>en</strong>tleman?<br />
Jag checkade in mitt bagage efter att ha förklarat för<br />
biluthyrarfirman att jag fått ett st<strong>en</strong>skott som krossat<br />
sidorutan, det var bara <strong>en</strong> halvtimme till nästa avgång.<br />
Jag fyllde snabbt i ett papper att jag accepterade att betala<br />
självrisk<strong>en</strong>, trots att jag visste att jag inte hade behövt.<br />
Jag var också lite orolig för att flaskorna som jag<br />
fått av Lapointe skulle hanteras ovarsamt, så att resultatet<br />
av min resa skulle bli <strong>en</strong> massa glaskross och ersättningskrav<br />
från övriga passagerares för förstört bagage.<br />
Man skulle säkert undra var jag hade köpt vin från<br />
Chateau Libourne, där man just hittat <strong>en</strong> mördad man.<br />
Lustigt hur <strong>en</strong>s tankar kan snurra runt för att undvika att<br />
ta upp det som är viktigt.<br />
Väl ombord, plöjde jag än <strong>en</strong> gång ig<strong>en</strong>om brev<strong>en</strong> som<br />
fallit ur min kavajficka när jag skulle lägga upp d<strong>en</strong> på<br />
bagagehyllan. Inget av brev<strong>en</strong> var av intresse, det var<br />
mest räkningar och reklamerbjudand<strong>en</strong>, så jag rev dem<br />
i småbitar så fort jag kunde gå på toalett<strong>en</strong> efter start och<br />
spolade ner dem. Mördar<strong>en</strong> hade alltså tagit brevet! Jag<br />
förbannade min dåliga timing, m<strong>en</strong> kom sedan fram till<br />
att mördar<strong>en</strong> förmodlig<strong>en</strong> hade följt efter mig hela resan<br />
från Paris för att hitta plats<strong>en</strong> där Feudo´s bäste vän<br />
höll till. Jag hade alltså varit orsak till att Lapointe fått<br />
sätta livet till! Detta gjorde mig inte direkt lugnare och<br />
jag började undra om mördar<strong>en</strong> fanns med på planet?<br />
Hade han flugit med samma plan som jag till Bordeaux?<br />
Jag försökte diskret skanna ig<strong>en</strong>om passagerarna på<br />
väg<strong>en</strong> till och från toalett<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> insåg det m<strong>en</strong>ings-
lösa. Ing<strong>en</strong> av passagerarna i det glest besatta planet såg<br />
speciellt misstänkt ut. Jag upptäckte heller inget bekant<br />
ansikte. En mördare har ju inget speciellt utse<strong>en</strong>de, det<br />
visste jag eftersom jag råkat träffa några av d<strong>en</strong> sort<strong>en</strong>,<br />
så det var bara att hoppas på att han inte skulle till Nice<br />
eller att han valt ett annat färdsätt.<br />
Jag brukar alltid somna när ett plan startar, jag tror att<br />
det har att göra med tryckförändring<strong>en</strong> i kabin<strong>en</strong>, m<strong>en</strong><br />
d<strong>en</strong> här gång<strong>en</strong> satt jag spänd som <strong>en</strong> stålfjäder hela<br />
resan, ända tills hjul<strong>en</strong> tog mark i Nice. Landning<strong>en</strong> var<br />
i motsats till mig mycket lugn. Efter att ha väntat på att<br />
alla andra hade hämtat sitt bagage upp<strong>en</strong>barade sig min<br />
kartong på bandet. Ing<strong>en</strong> flaska hade gått sönder. Air<br />
France visste vad ordet ”fragile” betyder. Jag försökte<br />
upptäcka någon som uppträdde onormalt i min omgivning,<br />
m<strong>en</strong> kunde inte hitta någon avvikande person.<br />
Jo <strong>en</strong> avvikande person hittade jag, m<strong>en</strong> det gjorde mig<br />
bättre till mods. Min älskade Chantal väntade på mig i<br />
ankomsthall<strong>en</strong>. Hon såg direkt att något var fel, m<strong>en</strong><br />
respekterade att jag ville vänta med att berätta om anledning<strong>en</strong><br />
till mitt bleka anlete tills vi kom hem.<br />
Kapitel 23<br />
Stockholm<br />
D<strong>en</strong> 6 juni 2004<br />
Ulla och Mikael kom till Arlanda med morgonplanet<br />
från Bryssel, där de mellanlandat. Flygplats<strong>en</strong> hade inte<br />
ändrat sig ett dugg, annat än att man infört provisoriska<br />
extra personkontroller sedan 11 september i New York.<br />
– Vi tar <strong>en</strong> taxi, föreslog Michael, hoppas att mamma<br />
har lagat lunch.<br />
Mamman hade bott över vintern i Michaels och Ullas<br />
gästhus, tillsammans med Linda, m<strong>en</strong> tyckte det var för<br />
varmt på sommar<strong>en</strong>, så hon hade flyttat hem till första<br />
mars. Vilket var tur med tanke på allt som hänt.<br />
Michael bad chaufför<strong>en</strong> ta väg<strong>en</strong> om sitt kontor, som<br />
låg i närhet<strong>en</strong> av c<strong>en</strong>tralstation<strong>en</strong>, för att han skulle försöka<br />
komma över <strong>en</strong> taxikarta med förteckning över<br />
samtliga gator i stockholmsområdet, det var samma karta<br />
som alla taxichaufförer tvingas lära sig utantill innan de<br />
släpps ut i trafik<strong>en</strong>. Eller borde lära sig rättare sagt, det<br />
fungerade inte alltid som det var tänkt.<br />
Taxin stannade utanför det stora sekelskifteshuset på
Östermalm. De tog d<strong>en</strong> gamla m<strong>en</strong> elegant inredda hiss<strong>en</strong><br />
upp till Michaels våning och träffade hans mamma.<br />
Det var ett tårfyllt möte, Ulla hade <strong>en</strong> mycket kärleksfull<br />
relation till Alexandra. Efter d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>s händelser<br />
blev det lite för mycket för Ulla, äv<strong>en</strong> om de undvek<br />
att berätta om allt det som hade hänt.<br />
Ulla hade tidigare berättat för Michael att när hon kom<br />
till Sverige och fick åka <strong>en</strong>sam med Lars till stan, hade<br />
hon fått <strong>en</strong> handskriv<strong>en</strong> lapp av Torst<strong>en</strong>.<br />
Lapp<strong>en</strong> hade hon visat taxichaufför<strong>en</strong>, som muttrade<br />
något som hon givetvis inte förstod. Hon hade dock<br />
suttit och läst på lapp<strong>en</strong> och förundrat sig över det märkliga<br />
sv<strong>en</strong>ska språket. Han hade hittat till adress<strong>en</strong>, m<strong>en</strong><br />
hon erinrade sig att han hade stannat ett par gånger för<br />
att titta i <strong>en</strong> <strong>bok</strong>. Just <strong>en</strong> sådan <strong>bok</strong>, som Michael hade<br />
köpt.<br />
Hon ansträngde sig så det knakade i huvudet på h<strong>en</strong>ne,<br />
m<strong>en</strong> hon kom inte ihåg vad gatan hette.<br />
Ulla hade suttit i över två timmar och långsamt läst alla<br />
gatunamn, ett efter ett.<br />
Till slut hade hon hittat och skrivit ner namnet på tre<br />
gator, som hon trodde möjlig<strong>en</strong> kunde likna d<strong>en</strong> adress<br />
som stod på lapp<strong>en</strong>: Fleminggatan, Farstaväg<strong>en</strong>,<br />
För<strong>en</strong>ingsgatan.<br />
Michael insåg att det inte kunde vara någon av de tre,<br />
m<strong>en</strong> de hade alla <strong>bok</strong>stav<strong>en</strong> F gem<strong>en</strong>samt. Och att villakvarter<br />
ofta hade gatunamn som slutade på -väg<strong>en</strong><br />
och inte på -gatan<br />
Ulla fortsatte att leta, nu <strong>en</strong>dast gator som började med<br />
F och slutade med väg<strong>en</strong>, för att se om det gav något.<br />
Hon började framifrån på nytt på <strong>bok</strong>stav<strong>en</strong> F och fick<br />
gå ig<strong>en</strong>om nästan alla gator <strong>en</strong> gång till. Fö, För, Förf.<br />
– Författarväg<strong>en</strong>! Jag har hittat det, skrek Ulla, Författarväg<strong>en</strong>,<br />
jag kommer ihåg det nu, ett konstigt ord, det<br />
minns jag att jag tyckte då också.<br />
Michaels gamla dator fanns kvar i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong>.<br />
De gick in på Eniro, privatpersoner, avancerad sökning<br />
m<strong>en</strong> hittade ing<strong>en</strong> Hellerborn på d<strong>en</strong> adress<strong>en</strong>. Författarväg<strong>en</strong><br />
ligger i Bromma, sa han och printade ut <strong>en</strong> karta.<br />
– Vi lånar morsans bil sa Michael, d<strong>en</strong> står förhoppningsvis<br />
kvar i garaget.<br />
– När körde du bil<strong>en</strong> s<strong>en</strong>ast mamma?<br />
– En månad sedan, du har ju sagt att jag måste köra<br />
ibland.Jag körde inte så långt, man kan ju aldrig parkera<br />
och jag bor ju mitt i stan, så jag körde bara två varv runt<br />
kvarteret.<br />
– Det är OK mamma, jag ville bara kolla om batteriet är<br />
laddat, vi skall bara åka <strong>en</strong> sväng.<br />
Michael hittade sin dammiga eleganta Mercedes 500 S-
klasse i husets källargarage. D<strong>en</strong> var förstås täckt av ett<br />
tjockt lager av garagedamm.<br />
– Vi måste nog tvätta d<strong>en</strong> innan vi kör någonstans, d<strong>en</strong><br />
väcker fel uppmärksamhet. M<strong>en</strong> titta, d<strong>en</strong> startar!<br />
På väg<strong>en</strong> mot Bromma, hittade han <strong>en</strong> mack i närhet<strong>en</strong><br />
av T<strong>en</strong>nisstadion och körde bil<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om <strong>en</strong> snabbtvätt.<br />
Michael passade på att kolla oljan och tanka.<br />
Författarväg<strong>en</strong> ligger på Olovslundsområdet vid<br />
Nockeby. De körde Drottningholmsväg<strong>en</strong> och tråcklade<br />
sig så småningom fram via Sigurdsväg<strong>en</strong>, Thaliaväg<strong>en</strong><br />
och Thespisväg<strong>en</strong> till Författarväg<strong>en</strong>, slingrande gata,<br />
som ligger inklämd i kuperad terräng, ganska skymd<br />
och svår att hitta. Det är <strong>en</strong> ganska lång gata, med gamla<br />
villor i olika storlekar och skick, <strong>en</strong> förortsidyll inte<br />
långt från vattnet.<br />
Ulla studerade noggrant var<strong>en</strong>da villa på gatan, ett sextiotal<br />
villor. Inget ig<strong>en</strong>kännande.<br />
– Vänd och kör tillbaks, jag tror vi kom från andra hållet,<br />
det var alldeles i början på gatan.<br />
Det var fjorton år sedan Ulla kom till Sverige och hon<br />
var ganska omtumlad d<strong>en</strong> där dag<strong>en</strong>. Så det var dåliga<br />
odds för att hon skulle känna ig<strong>en</strong> huset.<br />
– Kör långsammare, jag måste få tid att studera båda<br />
sidorna på gatan! Ulla satt med ögon<strong>en</strong> uppspärrade.<br />
Michael saktade fart<strong>en</strong> efter att ha vänt bil<strong>en</strong> och körde<br />
i motsatt riktning.<br />
Hus efter hus passerades. Inte ett ljud från Ulla. Michael<br />
fortsatte att krypköra längs d<strong>en</strong> lummiga gatan. Träd<strong>en</strong>s<br />
blad hade just spruckit ut och hade <strong>en</strong> ljusgrön underbar<br />
färgton, som bara varar två veckor om året. När hon<br />
kom till Stockholm d<strong>en</strong> där gång<strong>en</strong>, var det vinter och<br />
snö.<br />
– Försök låtsas som om det var vinter, sa Michael, tänk<br />
bort det gröna. Det fanns inte på vintern.<br />
– Jag försöker tänka på hur jag gick in till huset från<br />
taxin.<br />
Vänta, jag kommer ihåg att det fanns ett stort garage<br />
jämte huset. Torst<strong>en</strong> hade inte parkerat sin bil på gatan,<br />
när han körde mig till Djursholm, d<strong>en</strong> stod i garaget. Vi<br />
gick direkt inifrån huset till garaget.<br />
Nu minns jag, yttertrappan, d<strong>en</strong> var halvrund och gjord<br />
av mörkbruna st<strong>en</strong>ar!<br />
De hade kommit till slutet på gatan och hade gett upp,<br />
när Ulla sa lugnt:<br />
– Jag visste väl att det var i <strong>en</strong>a änd<strong>en</strong> av gatan, ser du?<br />
En rund trappa med <strong>en</strong> tegelmur som bara har räcke på<br />
<strong>en</strong>a sidan. Garaget, ja det stämmer också. Det är här, jag<br />
är säker.<br />
– Jag skall se vad det står för namn på brevlådan, eller
dörr<strong>en</strong>, fortsatte hon och steg ut ur bil<strong>en</strong>. Hon gick fram<br />
till tomtgräns<strong>en</strong> böjde sig ner och böjde undan några<br />
gr<strong>en</strong>ar som halvvägs skymde brevlådan.<br />
Inget namn, bara ett nummer (63) fanns på lådan.<br />
Hon fortsatte upp för trappan och gick fram till dörr<strong>en</strong>.<br />
Inget namn fanns där heller. Hon satte intuitivt fingret<br />
på ringklockan.<br />
Det gick ett par minuter. Ing<strong>en</strong> öppnade. Hon ringde<br />
ig<strong>en</strong>. Samma resultat, det var helt tyst.<br />
Hon gick runt huset och tittade in. Det gick inte att se<br />
mycket g<strong>en</strong>om fönstr<strong>en</strong><br />
Däremot skymtade hon <strong>en</strong> av grannarna i huset intill<br />
och ropade:<br />
– Hallå!<br />
Grann<strong>en</strong>, <strong>en</strong> man i 70-årsåldern ryckte till. Han såg sig<br />
omkring och försökte lokalisera ljudet.<br />
– Här är jag, Ulla viftade med armarna, förlåt om jag<br />
skrämdes. Jag är här på besök, m<strong>en</strong> ing<strong>en</strong> är hemma.<br />
– Jag tror att frun är på jobbet. Hon brukar komma vid<br />
femtid<strong>en</strong>. Kan jag hälsa något?<br />
– Tack, m<strong>en</strong> det behövs inte. Hon vände sig om för att<br />
gå, m<strong>en</strong> fick <strong>en</strong> ingivelse och lade till: Son<strong>en</strong>, jag tror<br />
han heter Lars, bor han kvar hemma, jag hade <strong>en</strong> hälsning<br />
till honom?<br />
– Nej, han går nog i skola någonstans, jag vet inte var.<br />
Vi umgås inte så där, om man säger. Han visste inte hur<br />
han skulle uttrycka det, m<strong>en</strong> Ulla förstod.<br />
– Då vet vi att hon förmodlig<strong>en</strong> bor kvar och att hon har<br />
haft hand om Lars <strong>en</strong> tid i alla fall. Förmodlig<strong>en</strong> är det<br />
Anja, sekreterar<strong>en</strong> som arbetar på Torst<strong>en</strong>s kontor, som<br />
bor i huset. Jag kommer inte riktigt ihåg om det var hon,<br />
eftersom jag mådde ganska dåligt förra gång<strong>en</strong> jag var<br />
här. Det kommer tillbaka nu, fortsatte hon, och lutade<br />
sig mot bil<strong>en</strong>, kritvit i ansiktet.<br />
– Hur gammal tror du att Lars, eller skall vi kalla honom<br />
Nicky, är nu? frågade Michael.<br />
Han borde vara arton eller nitton år, vid det här laget, du<br />
sa att han var tre eller fyra när han kom till Stockholm<br />
och riktade blick<strong>en</strong> mot Ulla.<br />
– Förlåt, vad sa du, jag hörde inte. Jo åldern, javisst ja<br />
han bör vara arton, minst.<br />
– Låt oss åka hem och lägga upp <strong>en</strong> plan, det är viktigt<br />
att vi inte gör några misstag. Så att vi röjer oss. Det var<br />
inte så smart att snacka med grann<strong>en</strong>, kanske, fortsatte<br />
Michael. Hoppas han inte berättar något.<br />
Vi kan nog utgå ifrån att Lars har gått i skola i Bromma<br />
under åtminstone någon period av sitt liv. De satt hela<br />
eftermiddag<strong>en</strong> och kväll<strong>en</strong> och letade med hjälp av<br />
Internet efter alla skolor i området. Han bör ha gått på
dagis också, Anja jobbade ju hela tid<strong>en</strong>.<br />
– Knappast, det var för stor risk i början, de hade säkert<br />
barnflicka. Någon ryska förstås, eller Ukrainska, med<br />
tanke på Lars hemspråk, sa Ulla<br />
– Vi får söka där också, arbeta utefter hypotes<strong>en</strong> att han<br />
ändrade namn. Torst<strong>en</strong>s resurser tycks vara goda när<br />
det gäller förfalskningar.<br />
De tog reda på vilka skolor som fanns i grannskapet<br />
och skulle därefter försöka ta reda på om det fanns<br />
skolkataloger för år 1993 och framåt<br />
Ulla och Michael letade också efter tänkbara ag<strong>en</strong>turer<br />
för barnflickor och på andra sätt ta reda på om det fanns<br />
någon i deras bekantskapskrets som kunde hjälpa till.<br />
D<strong>en</strong> närmsta skolan var Höglandsskolan, som dessutom<br />
hade alla årsklasser på grundskolan och gymnasium.<br />
Enklast att börja där.<br />
Det började märkas att det varit <strong>en</strong> lång dag, de hade<br />
tagit morgonplanet från Nice 06,25 och landat strax efter<br />
12.<br />
Uttröttade beslöt de att fortsätta nästa dag.<br />
De låg <strong>en</strong> stund innan de somnade och funderade på<br />
arbetsfördelning<strong>en</strong> nästa dag.<br />
***<br />
– Van der Goltz! Vad gör du i helg<strong>en</strong>? Sigge von Wied<strong>en</strong>hjelm<br />
skrek ut frågan från sitt rum när Lars passerade<br />
på väg till kvällsmat<strong>en</strong>.<br />
– Vet ej. Slappa bara, träffa Lisa kanske, hon kanske<br />
kommer till stan.<br />
– Hänger du med in till Stockholm, det är ett party på<br />
gång hos min brorsa, alla kommer att vara där.<br />
Sigges brorsa, som kallades Bertie var känd fastighetsmäklare<br />
med eg<strong>en</strong> läg<strong>en</strong>het på Östermalm, 280 kvadratmeter<br />
som han lyckats mygla till sig av <strong>en</strong> gammal tant<br />
som var s<strong>en</strong>il och inte kände till värdet på sin fina läg<strong>en</strong>het.<br />
Han hade lyckats charma h<strong>en</strong>ne när han hade <strong>en</strong> visning<br />
av <strong>en</strong> grannläg<strong>en</strong>het och hon hade fallit i hall<strong>en</strong> på väg<br />
ut. Bertie hade hjälp h<strong>en</strong>ne på fötter och vunnit h<strong>en</strong>nes<br />
hjärta.<br />
Han hade köpt h<strong>en</strong>ne <strong>en</strong> plats på ett äldrebo<strong>en</strong>de på<br />
Lidingö för <strong>en</strong> summa som var <strong>en</strong> tredjedel av värdet på<br />
h<strong>en</strong>nes läg<strong>en</strong>het. D<strong>en</strong> var värd åtskilliga miljoner.<br />
Bytt, bytt sa Bertie. En sådan affär skulle få honom<br />
svartlistad som mäklare i ett nafs, m<strong>en</strong> vad fan, sådana<br />
chanser växer inte på trän.<br />
Inte illa pinkat, med tanke på hans bakgrund med hans
högfärdiga farsa, som lyckats trixa till sig rätt<strong>en</strong> att bära<br />
namnet von Wied<strong>en</strong>hjelm, som lät adligt m<strong>en</strong> det vete<br />
fan om det var. Det var också allt han lyckats åstadkomma,<br />
<strong>en</strong> snål, småsint djävel som på grund av sin<br />
otrohet och sitt svinaktiga leverne hade fått hans mor i<br />
<strong>en</strong> för tidig grav. Gubb<strong>en</strong> knallade också vidare redan i<br />
femtioårsåldern, han fick <strong>en</strong> hjärtinfarkt när han knullade<br />
<strong>en</strong> billig hotellhora i City. Det var något med <strong>en</strong> sexlek<br />
som gick snett. Bertie och Sigge sket i att gå på<br />
begravning<strong>en</strong>. De skämdes eftersom histori<strong>en</strong> läckt ut i<br />
kvällspress<strong>en</strong>. ”Direktör dör i sexlek med prostituerad.”<br />
Foto på hotell<strong>en</strong>trén, ett sjaskigt lågprishotell, som inte<br />
<strong>en</strong>s hade resurser att stämma tidningarna.<br />
Några p<strong>en</strong>gar att tala om hade han inte heller lämnat<br />
efter sig, Bertie var tvung<strong>en</strong> att försörja sin lillebror Sigge<br />
som fick gå på internatskola, han var för korkad att gå<br />
på vanligt gymnasium. M<strong>en</strong> skam att klaga, de klarade<br />
sig utmärkt, mäklarbransch<strong>en</strong> var inne i ett våldsamt<br />
stim, som aldrig såg ut att ta slut. Berties affärsidé att ha<br />
kontoret i läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong>, var perfekt, alla kostnader gick<br />
på hans mäklarbyrå. Han hyrde <strong>en</strong> tjänstbostad i kontoret,<br />
till ett värde som knappt beskattades. Det var sällan<br />
han hade behov av att ta hem kunder, nästan allt arbete<br />
sköttes på visningar och banker, så det var <strong>en</strong> mycket<br />
praktisk lösning.<br />
Nu hade han satt nytt rekord, han hade sålt läg<strong>en</strong>heter<br />
för femtio miljoner på två månader, <strong>en</strong> provision på 2<br />
miljoner netto.<br />
Därför hade han beslutat att ha ett party med festfixare<br />
och allt.<br />
Fest<strong>en</strong> blev mer än lyckad, alla var där. Kändisarna gav<br />
visserlig<strong>en</strong> fullständigt fan i Bertie och Sigge, gratis mat<br />
och dricka, bild i skvallerpress<strong>en</strong> och att få frottera sig<br />
med varandra, var motivet att offra ett par timmar på <strong>en</strong><br />
djävla uppkomling som ville glänsa lite.<br />
Bertie var både helpackad och helnöjd. Detsamma gällde<br />
äv<strong>en</strong> brorsan Sigge och hans kompis Lars van der Goltz.<br />
Holländsk eller belgisk adel trodde han. Några brudar<br />
som var så packade att de inte kunde ta sig ut ur läg<strong>en</strong>het<strong>en</strong><br />
däckade i ett par skinnsoffor i vardagsrummet,<br />
eller salong<strong>en</strong>, som Bertie brukade kalla det.<br />
– Vad gör vi med brudarna?<br />
– Skit i brudarna, de är ju medvetslösa, vi drar ut på<br />
stan!<br />
Sagt och gjort, de tog hiss<strong>en</strong> ner till bott<strong>en</strong>våning<strong>en</strong>,<br />
glada i håg<strong>en</strong>.<br />
De tre kamraterna drumlade ut ur hiss<strong>en</strong> och hade så<br />
när kolliderat med <strong>en</strong> kvinna som väntade på hiss<strong>en</strong>.
Under <strong>en</strong> kort sekund möttes h<strong>en</strong>nes och Lars ögon.<br />
Han var alltför berusad för att kunna fokusera blick<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> mumlade ändå <strong>en</strong> ursäkt för sin klumpighet och<br />
passerade h<strong>en</strong>ne. Hon hade <strong>en</strong> liter mjölk i hand<strong>en</strong> som<br />
hon just inhandlat till sin svärmor.<br />
När hon kom tillbaka in i svärmoderns läg<strong>en</strong>het började<br />
hon fundera. Något som slog h<strong>en</strong>ne utan att hon kunde<br />
förklara vad det var.<br />
Hon såg ett par ögon framför sig, ett par ögon som inte<br />
kunde hitta fokus. Det var <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> kille som hade fått<br />
choklad som fick honom att sova ovanligt mycket. Just<br />
innan han somnade fick han samma ofokuserade blick<br />
som hon just hade sett.<br />
– Michael skrek Ulla, jag tror att…… hon avlutade inte<br />
m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong><br />
Kapitel 24 Sainte Maxime<br />
D<strong>en</strong> 18 augusti 1996<br />
Raquel dukade upp <strong>en</strong> ovanligt riklig frukost trots att<br />
det var <strong>en</strong> helt vanlig dag. Vanligtvis åt hon aldrig frukost<br />
förrän Salvatore försvunnit till sitt arbete.<br />
– Sätt dig ner min älskade, jag vill att du äter frukost<br />
med mig i dag, jag har några viktiga saker att berätta för<br />
dig.<br />
Han muttrade att han hade lite bråttom, m<strong>en</strong> han såg på<br />
h<strong>en</strong>ne att det var allvar, så han satte sig mitt emot h<strong>en</strong>ne<br />
på terrass<strong>en</strong>, där de alltid åt frukost under d<strong>en</strong> varma<br />
årstid<strong>en</strong>.<br />
Hon började tala med <strong>en</strong> lugn och behärskad röst:<br />
– Det är några saker som jag funderat på ganska länge.<br />
Det är avgörande för om vårt förhållande skall fortsätta<br />
eller om våra vägar skiljs åt. Jag vill ha <strong>en</strong> stund att tala<br />
utan att bli avbrut<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> du kommer att få lika lång tid<br />
efteråt.<br />
Jag har märkt att vi glidit ifrån varandra på ett sätt som<br />
jag aldrig kunde drömma om när vi träffades. Du kan<br />
inte ha undgått att känna samma sak.<br />
Jag har märkt att du alltmer undanhåller saker för mig,<br />
saker som är viktiga att dela med varandra när man lever<br />
i ett förhållande.<br />
Han skulle svara, m<strong>en</strong> hon avbröt honom lugnt g<strong>en</strong>om<br />
att höja hand<strong>en</strong>:<br />
För det första har jag fått reda på att du inte betalar lån<strong>en</strong><br />
på vårt hem och att du blivit stämd av bank<strong>en</strong>. Vi riskerar<br />
att bli utslängda från vårt eget hem.<br />
För det andra finns det inga p<strong>en</strong>gar på ditt konto i bank<strong>en</strong>.<br />
För det tredje försvinner du i dagar och nätter utan att<br />
tala om var du befinner dig. Man kan inte nå dig. Kanske<br />
har du <strong>en</strong> älskarinna, kanske spelar du bara på ka-
sinot i Monte Carlo. Du är <strong>en</strong> välkänd gäst där, det har<br />
jag tagit reda på.<br />
För det fjärde köper du <strong>en</strong> massa dyra viner, i stället för<br />
att göra rätt för dig, trots att ditt företag går bra, jag vet<br />
för jag har läst <strong>bok</strong>slut<strong>en</strong>.<br />
Dessa fyra saker är de minst allvarliga sakerna jag ville<br />
tala med dig om.<br />
Hon gjorde <strong>en</strong> paus som för att hämta andan.<br />
– Nu kommer det allvarliga:<br />
Jag kan bevisa att du mördade Elize da Silva på Negrescu<br />
samma dag som vi kom till Frankrike. Först rånade du<br />
h<strong>en</strong>ne förstås, så du är <strong>en</strong> tjuv också. Femtontus<strong>en</strong> franc,<br />
så lågt hade du sjunkit redan då!<br />
Jag kan också bevisa att du mördade två privatdetektiver<br />
vid gräns<strong>en</strong> till Spani<strong>en</strong>, detektiver som min far anlitat<br />
för att tvinga mig att åka tillbaks hem. De hittades döda<br />
strax efter det att du lämnat bil<strong>en</strong> för att spana på gränsövergång<strong>en</strong>.<br />
Anledning<strong>en</strong> till att du brusade upp när jag ville tala<br />
med mina föräldrar var att du var rädd att jag skulle få<br />
reda på ditt verkliga jag. Hon hämtade andan, m<strong>en</strong> behöll<br />
sitt lugn, det fanns mer hon skulle säga och hon<br />
visste inte om han skulle strypa h<strong>en</strong>ne eller erkänna.<br />
Han var trots allt <strong>en</strong> mördare.<br />
Jag har varit kär i dig sedan jag var femton år, d<strong>en</strong> dag<br />
då jag träffade dig första gång<strong>en</strong>. Du var d<strong>en</strong> vackraste<br />
man jag någonsin sett. Du var <strong>en</strong> sann g<strong>en</strong>tleman. Du<br />
kunde verklig<strong>en</strong> få <strong>en</strong> kvinna att känna sig uppskattad.<br />
Jag ville ha dig, jag fantiserade om dig. Varje natt i alla<br />
år innan vi blev tillsammans d<strong>en</strong> där natt<strong>en</strong> i Estoril,<br />
älskade jag med dig i mina drömmar. Det var jag som<br />
såg till att du blev inviterad, till d<strong>en</strong> där bankett<strong>en</strong> och<br />
det var jag som såg till att du fick mig till bordet. Jag var<br />
som besatt av dig. Till varje pris skulle du bli min.<br />
Jag var inte <strong>en</strong>s gravid d<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> då vi rymde, m<strong>en</strong> jag<br />
lät dig tro det för att vara säker på att du skulle rymma<br />
med mig. Att jag låtsades få missfall var för att jag ville<br />
älska med dig hela tid<strong>en</strong> och jag var rädd att du skulle<br />
tappa intresset om jag var gravid för länge.<br />
Förstår du nu att du har förstört ett förhållande som<br />
hade alla förutsättningar att vara för evigt. Du fick mig<br />
på ett silverfat, redo att älska dig livet ut. Din förbannade<br />
idiot, du har förstört allt. Hur kunde du?<br />
Om du funderar för ett ögonblick på att mörda mig också,<br />
ditt barns mor, så kan jag informera dig om att exakt det<br />
som jag sagt till dig nu, tillsammans med allt bevismaterial<br />
finns i tryggt och säkert förvar i ett förseglat kuvert<br />
hemma hos min far, för d<strong>en</strong> händelse att jag inte längre
finns i livet eller försvinner mer än <strong>en</strong> vecka utan att<br />
höra av mig.<br />
Vassilij Viktorovich. Hon smakade på namnet, som om<br />
det var ormgift hon fått i munn<strong>en</strong>.<br />
Nu skall du, mann<strong>en</strong> som kallade sig för Luis Gameiro<br />
och Salvatore Feudo, m<strong>en</strong> som eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> heter Vasilij<br />
Viktorovich berätta hur du kunde tro att du gift dig med<br />
<strong>en</strong> idiot. Förrest<strong>en</strong> är vi inte gifta, hela vårt liv bygger på<br />
<strong>en</strong> förfalskning.<br />
Om du inte berättar hela sanning<strong>en</strong> nu i d<strong>en</strong>na stund,<br />
och du skall veta att jag kommer att kontrollera allt vad<br />
du berättar, så långt jag kan, så lämnar jag dig d<strong>en</strong>na dag<br />
som i dag är och du får aldrig se mig eller din son ig<strong>en</strong>.<br />
Tyvärr älskar jag dig fortfarande, annars hade jag inte<br />
suttit här, så jag vill ge vårt förhållande <strong>en</strong> sista chans,<br />
inte minst för lille Felipes skull, m<strong>en</strong> då skall du vara<br />
ärlig, fullständigt ärlig nu och i framtid<strong>en</strong>.<br />
Han satt helt stilla. Hakan hade fallit ner i takt med h<strong>en</strong>nes<br />
lugna föreläsning. Färg<strong>en</strong> i hans ansikte hade skiftat<br />
från ljusrött till högrött för att växla tillbaks g<strong>en</strong>om alla<br />
tänkbara nyanser och till sist bli nästan helt vitt.<br />
D<strong>en</strong> annars så självsäkre Salvatore Feudo, hade sjunkit<br />
ihop som <strong>en</strong> hösäck. Han var torr i hals<strong>en</strong>. Han kunde<br />
inte för sitt liv förmå sig att se h<strong>en</strong>ne i ögon<strong>en</strong>. Han hade<br />
i så många år byggt upp ett konstgjort liv, så skickligt att<br />
han inte <strong>en</strong>s själv längre tänkte på sitt ursprung. Han var<br />
Salvatore Feudo och han älskade sin Raquel. Han älskade<br />
Felipe. M<strong>en</strong> han hade saboterat allt g<strong>en</strong>om sitt förbannade<br />
spelbero<strong>en</strong>de och sitt svinaktiga leverne. Han<br />
såg ut som <strong>en</strong> hund som hade gjort på äkta mattan.<br />
Han var fullständigt yr i huvudet. Hur i glödheta helvet<strong>en</strong><br />
hade d<strong>en</strong>na späda lilla kvinna, d<strong>en</strong> vackraste kvinna<br />
han någonsin sett och det var hon fortfarande, kunnat<br />
avslöja och förnedra <strong>en</strong> välutbildad KGB-ag<strong>en</strong>t med<br />
överstes grad, som gått ut med toppbetyg i alla de hårda<br />
och omänskliga utbildningsanstalter han tvingats g<strong>en</strong>omgå.<br />
Han visste att hon var intellig<strong>en</strong>t och välutbildad,<br />
m<strong>en</strong> att hon var så otroligt smart, det kom som <strong>en</strong><br />
överraskning.<br />
Salvatore kände att han måste få tid att formulera sitt<br />
svar. Först hade hans reaktion varit d<strong>en</strong> vanliga, irriterad,<br />
sedan förbannad för att till slut övergå i fullständigt<br />
raseri. Där befann han sig ungefär när hon avslöjade<br />
hans spelbero<strong>en</strong>de. S<strong>en</strong> satte hon in <strong>en</strong> rak höger när<br />
hon avslöjade honom som mördare. En uppercut mot<br />
hakspets<strong>en</strong> fullbordade uträkning<strong>en</strong> när hon kallade<br />
honom vid sitt rätta namn Vasilij Viktorovich, då för-
ändrades allt i hans huvud. T<strong>en</strong> and out! Han ville bara<br />
dö!<br />
Hon sitter alltså helt kallt och nitar honom mitt mellan<br />
ögon<strong>en</strong>. Drar ner brallorna, han kom inte på någon bättre<br />
beskrivning, förnedrar honom och avslöjar honom in i<br />
minsta detalj. Han kände sig fullständigt nak<strong>en</strong>, uttittad,<br />
som i <strong>en</strong> ständigt återkommande dröm som han haft i<br />
åratal, i vilk<strong>en</strong> han ser sig själv där han sitter på <strong>en</strong> toalettstol<br />
mitt på ett stort torg där alla människor går förbi,<br />
utan att bry sig om hans beläg<strong>en</strong>het. Han bara sitter där<br />
och uträttar sina behov helt nak<strong>en</strong>. Drömm<strong>en</strong> slutar alltid<br />
med att han saknar toalettpapper och sedan vaknar<br />
han badande i svett.<br />
– Får jag något att dricka? Han såg vädjande på h<strong>en</strong>ne.<br />
– Varsågod, lite juice kanske kan smaka herr Viktorovich.<br />
Eller ett glas vodka? Jag tror vi har <strong>en</strong> rysk vodka i<br />
barskåpet.<br />
Han tittade ner i bordet och började berätta. Från sin<br />
födelse i Y<strong>en</strong>isejsk i Sibiri<strong>en</strong>, om sina föräldrar, barndom,<br />
hans bästa vän Leonid, flytt<strong>en</strong> till Moskva, studietid<strong>en</strong>,<br />
först högskola, sedan utbildningstid<strong>en</strong> i KGB:s<br />
hårda träningsläger, utnämning till överste i KGB, hans<br />
praktik i Rio de Janeiro och slutlig<strong>en</strong> hur han placerades<br />
i Portugal.<br />
Fortsatte att berätta att han fått lära sig att döda på instinkt<br />
och att han var dödsdömd för förräderi för att<br />
han lämnat sin post.<br />
Så fort KGB eller deras efterträdare hittade hans gömställe<br />
skulle han avrättas.<br />
Han blev förälskad i h<strong>en</strong>ne under deras första natt tillsammans<br />
och att han fortfarande älskade h<strong>en</strong>ne och inte<br />
kunnat sitta still när hon inte hörde av sig efter fest<strong>en</strong> i<br />
Estoril. Hans medarbetare hade ordnat ett stormöte på<br />
kontoret, eftersom de trodde att han var sjuk! Han visste<br />
att det innebar hans eg<strong>en</strong> dödsdom om han rymde<br />
med h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> han hade inget val och han tvekade<br />
inte <strong>en</strong> sekund.<br />
Erkände alla de tre mord<strong>en</strong>, som han förklarade med att<br />
om KGB fick nys om var han fanns, så skulle han dö.<br />
Han ville helt <strong>en</strong>kelt uppskjuta sin eg<strong>en</strong> avrättning.<br />
Att han tog p<strong>en</strong>garna från d<strong>en</strong> gamla dam<strong>en</strong>, var idiotiskt<br />
infall, helt oprofessionellt, det gick inte att försvara.<br />
Han hade ju också blivit avslöjad delvis på grund av<br />
detta infall.<br />
Att han lämnat sitt blomstrande företag, sitt förnäma<br />
hem, som alltså inte var det lilla hus som hon hade sett,<br />
utan ett betydligt finare, alldeles vid havet i Estoril, utan<br />
att ta med sig <strong>en</strong> <strong>en</strong>da pinal utan ett ögonblicks tvekan.
M<strong>en</strong> hon visste säkert om det också.<br />
Att han hade levt varje dag under alla år i skräck för att<br />
bli upptäckt och dödad. Hans bästa vän hade hittat honom<br />
på två dagar, det borde KGB också kunna, om de<br />
bara försökte. En KGB-överste kan inte sluta sitt jobb<br />
som vilk<strong>en</strong> anställd som helst. Det är ett livstidsjobb.<br />
Slutar du eller hoppar av till annat land, så är du död.<br />
Det är ett talesätt. ”Dead man walking” inom KGB. M<strong>en</strong><br />
frågan är hur länge det dröjer innan någon känner ig<strong>en</strong><br />
dig eller letar upp dig, vilket som kommer först?<br />
Det var därför han reagerade så häftigt när hon ville<br />
kontakta sina föräldrar. Han insåg att detta kunde vara<br />
början till slutet.<br />
– Jag begär inte att du skall förlåta mig, jag är inte d<strong>en</strong><br />
man jag utgav mig för att vara, m<strong>en</strong> jag älskade dig då<br />
och jag älskar dig nu. De saker jag gjort har jag gjort av<br />
skräck, det är reptilhjärnan som träder in när man känner<br />
sig hotad till livet och för att jag utbildats till att bli<br />
mördare, utan att tänka. Det betyder inte att jag inte har<br />
ångest för det jag gjort, tvärtom, det förföljer mig dag<br />
och natt.<br />
Du får gärna bjuda hit dina föräldrar om du vill och om<br />
de vill, förstås. De vill säkert träffa dig och Felipe. Jag<br />
kan hålla mig undan om de inte vill träffa mig.<br />
Ing<strong>en</strong> skulle bli lyckligare än jag om vi kunde lägga allt<br />
detta bakom oss och fortsätta när vi var som lyckligast,<br />
som d<strong>en</strong> dag<strong>en</strong> vi flyttade in i villan.<br />
– Salvatore, vi kan aldrig få tillbaks det som varit. M<strong>en</strong><br />
jag vill gärna försöka ett tag till, jag kan inte hjälpa att<br />
jag älskar dig, fast jag har svårt att tycka om dig just nu<br />
det medger jag. Jag hoppas att du aldrig mer döljer något<br />
för mig, för då är det slut. Definitivt slut.<br />
Har du mer i bagaget, som du tror skall dyka upp, så är<br />
det nu du skall berätta. Du får bara d<strong>en</strong> här chans<strong>en</strong>.<br />
– Det finns <strong>en</strong> sak till, som jag skäms för. Jag har <strong>en</strong> viss<br />
dragning till yngre män. Jag har haft ett förhållande,<br />
m<strong>en</strong> han hotade att lämna ut mig så jag…<br />
– Säg inte mer. Jag vet allt om dina älskare.<br />
Han började gråta. Förödmjukels<strong>en</strong> var total.<br />
– Jag vill att mina föräldrar kommer hit och stannar så<br />
länge de vill, utan deras stöd hade jag försvunnit ur ditt<br />
liv för länge sedan.<br />
– Jag gör allt vad du vill, sa han och m<strong>en</strong>ade det. Du<br />
måste tro mig, jag älskar dig. Förlåt, jag har varit <strong>en</strong><br />
idiot som inte berättat om mitt liv. Jag lovar att söka<br />
hjälp för mitt spelbero<strong>en</strong>de, jag lovar verklig<strong>en</strong>, jag kan<br />
inte tänka mig ett liv utan dig och Felipe!<br />
Allt det där andra, det är förbi, jag lovar! Hur kunde<br />
jag? Han grät så förtvivlat att hon nästan blev rädd att
han skull få <strong>en</strong> blodstörtning.<br />
Det var nära att hon tröstade honom. M<strong>en</strong> hon höll sig<br />
stilla. Hatet var just nu större än kärlek<strong>en</strong>.<br />
Kapitel 25<br />
Nice<br />
D<strong>en</strong> 25 maj 2004<br />
Barry Jones och hans hustru Barbara anlände till Nice<br />
från Miami, Florida. Man kunde se att de var Kates föräldrar,<br />
hon hade visserlig<strong>en</strong> fått det bästa från båda, m<strong>en</strong><br />
det syntes att livet hade varit lite hårt mot dem.<br />
Deras kläder var eleganta, m<strong>en</strong> ganska slitna när man<br />
tittade lite närmare på dem. Kate hade berättat att h<strong>en</strong>nes<br />
far som drivit <strong>en</strong> lönsam rörelse i båtbransch<strong>en</strong>,<br />
blivit lurad av Kubamaffian och var tvung<strong>en</strong> att ligga<br />
lågt eftersom polis<strong>en</strong> hade läckt att det var han som<br />
skvallrat på bovarna.<br />
De tog därför tacksamt emot Erkkis erbjudande om att<br />
komma till Franska Rivieran för att hälsa på sitt <strong>en</strong>da<br />
barn, Kate.<br />
De inkvarterades på högsta våning<strong>en</strong> i Hotel Sofitel<br />
Mediterrane i Cannes De fick <strong>en</strong> minisvit längst upp,<br />
med utsikt både över Medelhavet och stad<strong>en</strong>, med Croisett<strong>en</strong><br />
i förgrund<strong>en</strong>.<br />
Barry hade redan blivit förvarnad att Erkki behövde
hans hjälp och att han skulle bli rikligt belönad. Det var<br />
förhoppningsvis <strong>en</strong> chans för honom att komma på<br />
fötter ig<strong>en</strong>.<br />
Alla fyra satt på takterrass<strong>en</strong> intill pool<strong>en</strong> på hotellet<br />
med <strong>en</strong> drink. Barry och Erkki drack Gin Tonic. Damerna<br />
hade beställt varsin paraplydrink.<br />
Erkki berättade att han avsåg att g<strong>en</strong>omföra <strong>en</strong> större<br />
fartygsaffär med <strong>en</strong> bank, som visserlig<strong>en</strong> beslutat sig<br />
för att låna ut erforderliga medel, m<strong>en</strong> absolut inte till<br />
honom, efter det som hänt på Cayman och som gjort<br />
deras dotter arbetslös.<br />
– Jag har förstås försökt hjälpa h<strong>en</strong>ne tillfälligt, sa Erkki.<br />
– Jag vet inte om jag gillar d<strong>en</strong> typ av arbete du har bett<br />
mig utföra på sista tid<strong>en</strong>, sa Kate och spände ögon<strong>en</strong> i<br />
Erkki.<br />
– Det förstår jag fullkomligt. M<strong>en</strong> det skall komma bättre<br />
tider som profet<strong>en</strong> sa, replikerade Erkki och log sitt<br />
charmigaste le<strong>en</strong>de. Som inte besvarades.<br />
– Jag tänker gå ig<strong>en</strong>om detaljerna med Barry, fortsatte<br />
han. Barbara kanske vill titta på stan? Kate är expert på<br />
Cannes shoppingc<strong>en</strong>tra vid det här laget.<br />
Damerna försvann och de båda gick ner på rummet och<br />
för att fortsätta diskussion<strong>en</strong> utan risk för avlyssning.<br />
Erkki beställde upp fler Gin Tonics.<br />
– Det jag nu kommer att säga blir kanske <strong>en</strong> chock för<br />
dig, m<strong>en</strong> du behöver inte ställa upp om du inte vill. No<br />
hard feelings.<br />
Jag håller på att g<strong>en</strong>omföra <strong>en</strong> gigantisk blåsning av <strong>en</strong><br />
sv<strong>en</strong>sk bank, som lurat mig. Jag är säker på att Kate<br />
berättat vad som hände i Georgetown.<br />
För att kunna visa upp ett trovärdigt ansikte i bank<strong>en</strong>,<br />
behöver jag din hjälp. Jag behöver <strong>en</strong> person som skall<br />
vara ägare till mitt företag under <strong>en</strong> vecka, under tid<strong>en</strong><br />
som vi köper ett fartyg. Därefter skall han sälja företaget<br />
vidare till ett annat företag som ägs av mig. Inget olagligt<br />
för hans del, det vill jag framhålla. M<strong>en</strong> de känner<br />
mig som anställd på <strong>en</strong> båt, så jag kan inte själv visa mig<br />
i bank<strong>en</strong> och påstå att jag är ägare till ett stort företag,<br />
därför måste någon annan, mera trovärdig person äga<br />
bolaget.<br />
Du får självklart rikligt betalt för din medverkan 1proc<strong>en</strong>t<br />
av summan om du kan ställa upp och leka skeppsredare<br />
<strong>en</strong> vecka..<br />
– Det var inte mycket. Hur mycket blir det i dollar? Jag<br />
tycker inte om proc<strong>en</strong>t.<br />
– 300 000 dollar är dina, när allt är klart.<br />
– Det låter bättre sa Barry, vi har inte haft det så fett d<strong>en</strong><br />
s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>.<br />
– Det andra som jag har på hjärtat, är ännu viktigare, jag
tänker gifta mig med din dotter! Om hon vill ha mig så<br />
klart. Hon vet inte om det ännu, m<strong>en</strong> vi har arbetat tillsammans<br />
i mer än ett år nu och jag har upptäckt att jag<br />
älskar h<strong>en</strong>ne.<br />
Vi har alltså aldrig varit tillsammans, äv<strong>en</strong> om vi rest<br />
jord<strong>en</strong> runt och ibland delat rum. Vår vänskap är fantastisk,<br />
m<strong>en</strong> jag vet inte om hon har samma känslor för<br />
mig.<br />
– Det var mycket på <strong>en</strong> gång. Kate har berättat <strong>en</strong> hel del<br />
om dig och att hon hyser stor respekt för dig det vet jag.<br />
Om hon är kär i dig, det är jag inte man att bedöma, m<strong>en</strong><br />
vad mig anbelangar, så har du varit rak och ärlig mot<br />
h<strong>en</strong>ne och ställt upp när hon hade det svårt. Jag har<br />
ing<strong>en</strong>ting emot dig, mer än att du luktar lite äv<strong>en</strong>tyrare,<br />
m<strong>en</strong> det är hon van vid, eftersom hon är min dotter.<br />
Svindeln, för det har jag förstått att det är, kan det bli<br />
farligt för dig eller Kate?<br />
– Jag tänker inte låta någon kröka ett hårstrå på h<strong>en</strong>nes<br />
huvud, det kan du lita på sa Erkki och såg Barry rakt i<br />
ögon<strong>en</strong>.<br />
Jag har återförsäkrat mig om att bank<strong>en</strong> inte kommer att<br />
jaga oss d<strong>en</strong> här gång<strong>en</strong>, det kommer inte att finnas<br />
någon att jaga.<br />
Dessutom har jag något i rockärm<strong>en</strong> om det skulle behövas.<br />
Det är 100 proc<strong>en</strong>t säkerhet.<br />
***<br />
Barry stegade in på Bank<strong>en</strong> solbränd och le<strong>en</strong>de, klädd<br />
i dyrbar itali<strong>en</strong>sk kostym, nya Lloydskor, Armanislips<br />
och bländande vit skjorta, med manschettknappar i 24<br />
karats guld.<br />
Han hade Erkkis Rolex i 24 karats guld med ett 20-tal<br />
brilliantslipade diamanter runt urtavlan. D<strong>en</strong> kändes tung<br />
och obekväm, m<strong>en</strong> ok, han kände sig imponerande. En<br />
tunn portfölj av exklusivt läder fulländade upp<strong>en</strong>barels<strong>en</strong>.<br />
Klockan var 10.00 prick, som avtalat<br />
Bankdirektör Sv<strong>en</strong> Nilsson kom ut i banklokal<strong>en</strong> för att<br />
personlig<strong>en</strong> ta emot d<strong>en</strong> självsäkre amerikan<strong>en</strong>. Det var<br />
d<strong>en</strong> störste <strong>en</strong>skilde kund<strong>en</strong> bank<strong>en</strong> haft sedan d<strong>en</strong><br />
öppnade. Barry utstrålade sin forna, självklara auktoritet<br />
som han brukade göra i Florida, innan kubanerna<br />
förstörde hela hans tillvaro.<br />
– OK, sa Sv<strong>en</strong>, när de satt sig i hans fina kontor, som<br />
om han inte visste hur han skulle börja, det var <strong>en</strong> stor<br />
dag för honom med tanke på affär<strong>en</strong>s omfattning. Kreditnämnd<strong>en</strong><br />
hade sammanträtt och tillstyrkt affär<strong>en</strong>, som<br />
krävde Stockholmskontorets godkännande. De hade<br />
lämnat klarteck<strong>en</strong>, så nu var det bara att skriva på alla<br />
papper.
Bank<strong>en</strong> har som ni vet, med besiktningsmän och ett<br />
antal högre chefer, varit ombord på fartyget. Vi har fått<br />
protokoll från besiktning<strong>en</strong> och alla övriga dokum<strong>en</strong>t<br />
tycks vara i ordning. Det <strong>en</strong>da som återstår är att vi skriver<br />
på lånehandlingarna, ni ger oss fullmakt att ta ut 12<br />
miljoner dollar från ert företagskonto, så är sak<strong>en</strong> klar.<br />
Ja ni måste förstås id<strong>en</strong>tifiera att ni är Mr Barry Jones.<br />
– Kan ni också verifiera säljar<strong>en</strong>s id<strong>en</strong>titet och kontonummer,<br />
vi vill ju inte skicka p<strong>en</strong>garna till fel ställe?<br />
– Jag har köpeavtalet i original här, jag vet att ni har <strong>en</strong><br />
kopia.<br />
Låt oss jämföra för säkerhets skull, så att det stämmer,<br />
sa Barry och plockade fram sitt pass.<br />
De gick ig<strong>en</strong>om alla dokum<strong>en</strong>t och kontrasignerade varje<br />
sida i alla avtal.<br />
Barry fick skriva på att han godkände ett uttag på 12<br />
miljoner dollar från företagets konto och allt skulle därmed<br />
vara klart.<br />
– Då återstår det väl bara <strong>en</strong> <strong>en</strong>da sak, när får vi tillgång<br />
till fartyget? frågade Barry, det står säkert någonstans<br />
m<strong>en</strong> jag kommer inte ihåg datum.<br />
– I praktik<strong>en</strong> inom tio minuter, kontraktet, sida 4 stadgar<br />
att överlåtels<strong>en</strong> sker så snart säljar<strong>en</strong> har erhållit<br />
betalning. Kommer ni att behålla besättning<strong>en</strong>?<br />
– Ja, vi avser att bedriva samma verksamhet som förre<br />
ägar<strong>en</strong> och jag har fått goda rekomm<strong>en</strong>dationer om<br />
besättning<strong>en</strong>.<br />
– Då har ni köpt ett fartyg. Gratulerar.<br />
– Tack. Det var ang<strong>en</strong>ämt att få göra affärer med er.<br />
Barry svävade ut ur bank<strong>en</strong> med ett le<strong>en</strong>de på läpparna.<br />
Han mötte Erkki, Kate och Barbara på hotellet.<br />
– Jag har just kollat att 50 miljoner dollar har satts in på<br />
mitt konto på Cayman. Låt oss fira i kväll, vi är inbjudna<br />
till våra vänner och välgörare i Sainte Maxime.<br />
Vi måste skaffa lite skumpa.<br />
Det blev <strong>en</strong> härlig kväll. Jag stod för grill<strong>en</strong> och vinet,<br />
jag hade nära nog varit tvung<strong>en</strong> att köpa vin. Brandchef<strong>en</strong><br />
i Nice och kommissarie Golletto, hade kommit<br />
med <strong>en</strong> stor långtradare och lastat bil<strong>en</strong> full med vin.<br />
Jag var tvung<strong>en</strong> att tigga om några flaskor för fest<strong>en</strong>s<br />
skull, vilket de båda herrarna inte verkade ha något emot,<br />
de hade ju gjort sitt livs affär!<br />
Michael och jag hade under högtidliga former fått elva<br />
miljoner dollar att dela på av Erkki, <strong>en</strong> mille i ränta och<br />
det var ju heller inte kattskit.<br />
– Låt oss skåla för bank<strong>en</strong>, som varit så snäll mot oss i<br />
dag, sa jag och lyfte glaset.<br />
– Nej för fan d<strong>en</strong> är aldrig snäll, jag har något som är
mycket viktigare att skåla för sa Erkki och faktiskt blev<br />
lite rörd, det var <strong>en</strong> sida jag aldrig sett förut. Han samlade<br />
sig och såg allvarlig ut:<br />
– Jag har bett Kate att gifta sig med mig och hon har<br />
tackat ja!<br />
– Vi förlovar oss i dag. Erkki fumlade i fickan och fick<br />
fram ett par ringar, d<strong>en</strong> <strong>en</strong>a med <strong>en</strong> stor diamant, som<br />
han trädde på Kates hand. Ett stort jubel utbröt. Jag fick<br />
tårar i ögon<strong>en</strong>, det får jag alltid vid sådana tillfäll<strong>en</strong>.<br />
– Jag har <strong>en</strong> sak till att berätta, vi skall titta på ett nytt<br />
fartyg, sa Erkki, som vi tänkte åka hem till Karibi<strong>en</strong><br />
med. Ni har sett det redan, det ligger för ankar utanför<br />
Eze. Jag har talat med mäklar<strong>en</strong> i dag. Ägar<strong>en</strong> kommer<br />
till Frankrike i veckan.<br />
Jag tittade på Michael och Ulla, utan att säga något. Vi<br />
blev bleka i ansiktet, alla tre. Erkki märkte förstås inget,<br />
som vanligt.<br />
Kapitel 26<br />
Sainte Maxime<br />
D<strong>en</strong> 14 juni 2004<br />
Natt<strong>en</strong> var inne på sina sista minuter, det var som om<br />
gryningsljuset funderade m<strong>en</strong> inte riktigt bestämt sig för<br />
att sakta sega sig upp över horisont<strong>en</strong>. Fortfarande var<br />
det beckmörkt och tyst i sovrummet, där jag och Chantal<br />
som alltid sov nakna tätt intill varandra, under ett tunt<br />
sid<strong>en</strong>lakan. Jag ville alltid kunna känna h<strong>en</strong>nes mjuka<br />
hud g<strong>en</strong>om att sträcka ut <strong>en</strong> hand, äv<strong>en</strong> i sömn<strong>en</strong>. Det<br />
gav mig <strong>en</strong> känsla av d<strong>en</strong> varma kärlek jag kände för<br />
h<strong>en</strong>ne, m<strong>en</strong> det var också var <strong>en</strong> slags trygghetskänsla.<br />
Någonting fick mig att vakna till, kanske ett främmande<br />
ljud, eller <strong>en</strong> lukt som inte hörde hemma i vårt sovrum.<br />
Efter sprängning<strong>en</strong>, mordet på Lapointe och allt annat<br />
som hänt d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>, sov jag oroligt. Jag vände<br />
mig på rygg, det brukade jag göra om jag vaknade på<br />
natt<strong>en</strong>. Jag brukade somna om ganska snabbt och börja<br />
snarka, varefter jag alltid fick <strong>en</strong> snyting av Chantal i all<br />
vänlighet förstås, så att jag vände mig på sidan ig<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong> fortsatte att sova för det mesta. Nu hann jag aldrig
så långt, <strong>en</strong> främmande närvaro blev plötsligt konkret,<br />
jag tyckte mig kunna höra <strong>en</strong> främmande andhämtning<br />
i närhet<strong>en</strong> av mitt ansikte. Med ett ryck satte jag mig<br />
häftigt upp i säng<strong>en</strong>, öppnade ögon<strong>en</strong>, för att stirra rakt<br />
in i <strong>en</strong> ljuddämparförsedd pistolpipa. Jag fattade med<br />
<strong>en</strong> gång vad det handlade om, <strong>en</strong> ljuddämpareförsedd<br />
pistol har man ju sett på bio och TV. Det var svårt att<br />
fokusera blick<strong>en</strong>, jag ser alltid lite sämre på morgon<strong>en</strong>,<br />
kan det vara åldern? Jag ansträngde mig, m<strong>en</strong> det var<br />
för mörkt. Jag kunde inte se vem som höll i pistol<strong>en</strong>.<br />
Synfältet var bara ett par decimeter. En känsla av vanmakt<br />
kramade all luft ur lungorna.<br />
Jag var helt säker på att min sista stund var komm<strong>en</strong>.<br />
M<strong>en</strong> varför sköt han inte då, d<strong>en</strong> dumme djäveln, varför<br />
hota med <strong>en</strong> ljuddämpareförsedd pistol, om man<br />
inte tänkte skjuta. Jag blev lite modigare.<br />
– Kanske jag kan snacka mig ur det här, tänkte jag.<br />
– Ta det bara lugnt, vi skall bara prata lugnt och sansat.<br />
En man som jag inte kunde se, talade med låg röst. Det<br />
tog någon sekund innan min hjärna registrerade att<br />
mann<strong>en</strong> framför mig talade sv<strong>en</strong>ska. Dialekt<strong>en</strong> var svårplacerad,<br />
jag skulle vilja kalla d<strong>en</strong> rikssv<strong>en</strong>ska.<br />
Jag sa inte ett ljud, jag var alltför skräckslag<strong>en</strong>, fullständigt<br />
övertygad att vilket ögonblick som helst få <strong>en</strong> kula<br />
mellan ögon<strong>en</strong>. Vad är det frågan om?<br />
Om han hade tänkt döda mig eller oss båda, hade han<br />
säkert redan gjort det utan snack, så det var något annat<br />
han ville. För att inte väcka Chantal, som fortfarande<br />
sov vid min sida, gled jag mig försiktigt ur säng<strong>en</strong>, reste<br />
mig sakta och gick rakt mot pistolpipan och tecknade<br />
att jag ville gå ut ur sovrummet. Jag måste rädda Chantal<br />
i alla fall.<br />
Pistolmann<strong>en</strong> backade, också han utan att säga ett ljud,<br />
ut ur sovrummet och vi gick, fortfarande i mörker, jag<br />
före och han efter, ner för trappan till bott<strong>en</strong>våning<strong>en</strong>.<br />
Vi fortsatte in i köket. Jag tände takbelysning<strong>en</strong> och<br />
upptäckte nu att inkräktar<strong>en</strong> med pistol<strong>en</strong> hade rånarhuva<br />
och var klädd i helt svarta kläder.<br />
– Vem fan är du? frågade jag så lugnt jag bara kunde,<br />
samtidigt som min hjärna arbetade febrilt på vad jag<br />
kunde göra för att få övertaget. Och vad vill du? fortsatte<br />
jag.<br />
– Jag vill bara diskutera ett projekt med dig, så lugna ner<br />
dig lite, svarade mann<strong>en</strong>.<br />
– Jag antar att du har något viktigt att diskutera, annars<br />
hade du inte brutit dig in mitt i natt<strong>en</strong>. Om du skjuter<br />
mig, så får du inte d<strong>en</strong> information du tydlig<strong>en</strong> är ute<br />
efter. Jag har ing<strong>en</strong>ting att dölja, så om du överhuvudtaget<br />
vill fortsätta d<strong>en</strong> här diskussion<strong>en</strong>, så tag av dig
<strong>mask</strong><strong>en</strong>, så jag får se vem du är.<br />
I samma ögonblick som jag verbalt försökte fånga hans<br />
uppmärksamhet, gjorde jag ett lamt försök att sträcka<br />
fram min högra hand mot hans rånarluva som om jag<br />
tänkte dra avd d<strong>en</strong> från hans huvud. Han ryggade instinktivt<br />
<strong>en</strong> aning bakåt och jag förde samtidigt min<br />
vänstra hand mot <strong>en</strong> strömbrytare som halvt doldes av<br />
vår brödrost och hoppades att han inte skulle lägga märke<br />
till rörels<strong>en</strong>. Jag fick ett finger på brytar<strong>en</strong> och tryckte<br />
till. Det blev kolsvart i köket, m<strong>en</strong> jag hade <strong>en</strong> exakt<br />
minnesbild av var mann<strong>en</strong> befann sig och grep tag i <strong>en</strong><br />
tom vinflaska som jag spanat in på serveringsbänk<strong>en</strong>.<br />
Jag drämde d<strong>en</strong> med full kraft i huvudet på honom och<br />
hörde <strong>en</strong> duns som bekräftade att jag träffat honom ord<strong>en</strong>tligt.<br />
Jag tände belysning<strong>en</strong> på nytt och såg att han<br />
sjunkit ihop utan ett ljud på köksgolvet. Flaskan hade<br />
splittrats och blod sprutade ut rånarluvan.<br />
Jag kände hur adr<strong>en</strong>alinet pumpade i kropp<strong>en</strong> på mig.<br />
Det var <strong>en</strong> hemsk känsla, m<strong>en</strong> faktiskt behaglig på<br />
samma gång. Som när jag tog <strong>en</strong> fly<strong>en</strong>de tjuv <strong>en</strong> gång i<br />
Helsingborg, som kom springande med <strong>en</strong> sedelbunt i<br />
hand<strong>en</strong>, mitt i stan. Folk skrek: ”Ta fast tjuv<strong>en</strong>!” m<strong>en</strong><br />
ing<strong>en</strong> gjorde något. Jag reagerade utan att tänka och<br />
satte snabbt ut ett b<strong>en</strong> så att han stöp i back<strong>en</strong>. Jag satte<br />
mig jämte och vek upp hans <strong>en</strong>a underb<strong>en</strong> över det<br />
andra där han låg på mag<strong>en</strong>. Jag böjde mig fram och<br />
viskade i hans öra att jag var gammal kustjägare och att<br />
han själv fick bestämma om jag skulle bryta hans <strong>en</strong>a<br />
b<strong>en</strong>. Det var bara att röra sig, så bryts det. Jag testar<br />
gärna om det som jag lärde mig i lump<strong>en</strong> fungerar i<br />
verklighet<strong>en</strong>. Rör dig, så får vi se! Han ville inte testa<br />
om jag hade rätt, så han låg blick stilla tills <strong>en</strong> ung kvinna<br />
kom och satte sig gr<strong>en</strong>sle på hans huvud! Jag har alltid<br />
undrat vem han blev mest rädd för. Hon sade med adress<br />
till mig att hon var civilklädd polis och att förstärkning<br />
var på väg. Fortfarande förvånar det mig hur hög jag<br />
blev av adr<strong>en</strong>alinet, flera timmar efter händels<strong>en</strong>.<br />
Samma känsla hade jag nu, jag var hög som ett berg!<br />
Efter att ha lyssnat om det fanns något annat ljud i huset<br />
som kunde avslöja om mann<strong>en</strong> hade någon medhjälpare,<br />
plockade jag upp pistol<strong>en</strong> från köksgolvet och<br />
smög försiktigt och ljudlöst ut från köket, in i korridor<strong>en</strong><br />
som ledde till vardagsrummet. Ing<strong>en</strong> där. Mann<strong>en</strong><br />
låg fortfarande orörlig och andades tungt. Jag rusade<br />
upp för trappan till sovrummet och väckte försiktigt<br />
Chantal. Jag viskade i h<strong>en</strong>nes öra, samtidigt som jag<br />
smekte h<strong>en</strong>nes kind och tecknade att hon skulle vara<br />
tyst:
– Vi har <strong>en</strong> inbrottstjuv i huset, viskade jag, kanske flera.<br />
Jag vill att du tar på lite kläder och ett par skor och går<br />
ut på takterrass<strong>en</strong>, klättrar ner längs mur<strong>en</strong> och smyger<br />
dig bort till Michael och Ulla. De får absolut inte göra<br />
något annat, inte ringa polis<strong>en</strong>, du skall bara vänta på<br />
mig, förstår du det? Vänta på att jag kommer. Jag har<br />
läget under kontroll.<br />
Skräckslag<strong>en</strong> stirrade hon på pistol<strong>en</strong> i min hand, m<strong>en</strong><br />
sa för <strong>en</strong> gångs skull inte ett ljud. Latinska kvinnor har<br />
något extra. I vanliga fall går det inte att få tyst på dem,<br />
m<strong>en</strong> i ett skarpt läge, är de mycket pragmatiska.<br />
Hon tog sig samman och nickade tyst, steg upp på darrande<br />
b<strong>en</strong>, trevande mot dörr<strong>en</strong> till klädkammar<strong>en</strong>, där<br />
hon hittade ett joggingställ och ett par joggingskor som<br />
hon tog på sig under tystnad. Dörr<strong>en</strong> till takterrass<strong>en</strong><br />
utanför vårt sovrum var redan öpp<strong>en</strong>, vi sov alltid för<br />
öpp<strong>en</strong> dörr. Hon smög sig ut g<strong>en</strong>om dörr<strong>en</strong> och försökte<br />
se sig omkring. Det var fortfarande beckmörkt<br />
ute. Ing<strong>en</strong> människa syntes till. Hon klättrade ner längs<br />
d<strong>en</strong> trappstegsformade tegelmur som utgjorde gräns för<br />
vår uteplats <strong>en</strong> våning ner.<br />
Fan, tänkte jag när jag kom ihåg att hon är ju höjdrädd,<br />
m<strong>en</strong> beundrande såg jag att hon tog mod till sig och<br />
klättrade ljudlöst ner till vår terrass.<br />
Jag övervakade h<strong>en</strong>nes rörelser spänt och vark<strong>en</strong> såg<br />
eller hörde <strong>en</strong> rörelse i d<strong>en</strong> stora trädgård<strong>en</strong> som omgav<br />
vårt hus. När hon nådde d<strong>en</strong> mjuka gräsmattan, gick<br />
hon snabbt fram till <strong>en</strong> grind i d<strong>en</strong> häck som utgjorde<br />
gräns mot våra närmaste grannar. Grind<strong>en</strong> hade vi satt<br />
upp eftersom vi umgicks flitigt och inte ville ta omväg<strong>en</strong><br />
ut på stora väg<strong>en</strong> när vi ville träffas.<br />
Så snart jag var säker på att hon var i säkerhet, smög jag<br />
tillbaka via sovrummet och gick försiktigt nerför trappan,<br />
mycket sakta och försökte höra om det fanns någon<br />
annan i huset. Bara i filmer brukar skurk<strong>en</strong> eller för<br />
d<strong>en</strong> del<strong>en</strong> också <strong>en</strong> del poliser gå in själv i ett främmande<br />
hus, vilket jag alltid retade mig på när jag såg <strong>en</strong><br />
film. Som Wallander, han jagade alltid skurk<strong>en</strong> själv<br />
mot slutet av alla sina filmer och blev nästan alltid<br />
skadeskjut<strong>en</strong>. Djävla idiot, tänkte jag, som för att avleda<br />
min förlamande skräck. Jag var ganska säker på att<br />
d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>sktalande inkräktar<strong>en</strong> inte var <strong>en</strong>sam. Jag nådde<br />
bott<strong>en</strong> av trappan och tog ett par steg mot köket. Ing<strong>en</strong>ting<br />
hördes. Sv<strong>en</strong>sk<strong>en</strong> låg fortfarande medvetslös på<br />
köksgolvet. Jag böjde mig ner och drog av honom<br />
rånarluvan. Mann<strong>en</strong> som var i min eg<strong>en</strong> ålder, kanske<br />
lite yngre hade mörkt, kortklippt hår, som nu var hopklibbat<br />
med blod. En röd strimma av blod rann i <strong>en</strong><br />
pulserande ström ur ett krossår i pannan ner i ansiktet.
Han hade ganska veka, nästan aristokratiska anletsdrag,<br />
ing<strong>en</strong> vanlig tjuvtyp. Jag var så konc<strong>en</strong>trerad på att de<strong>mask</strong>era<br />
inkräktar<strong>en</strong>, att jag inte märkte vad som höll på<br />
att hända. När jag plötsligt skymtade <strong>en</strong> skugga i ögonvrån,<br />
<strong>en</strong> skugga som snabbt rörde sig uppifrån och ner<br />
mot mitt huvud var det för s<strong>en</strong>t. Allt blev bara svart.<br />
På andra sidan häck<strong>en</strong> låg Michael och Ullas stora hus.<br />
De låg sovande tätt omslingrade, som de gjort sedan<br />
h<strong>en</strong>nes kidnappning. Chantal hörde Ullas korta regelbundna<br />
andetag, inte snarkning, m<strong>en</strong> som <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> morrning,<br />
det lät nästan som om hon spann som <strong>en</strong> katt.<br />
Michael sov oroligt, som alltid framåt morgon<strong>en</strong>. Han<br />
vaknade av att någon rörde hans arm och fick se Chantal<br />
stå lutad över dem. Michael fick <strong>en</strong> mindre chock, m<strong>en</strong><br />
lugnade sig när han fick se vem det var. Chantal tecknade<br />
till tystnad och de väckte Ulla försiktigt.<br />
Yrvakna slog de sig ner vid köksbordet alla tre och lyssnade<br />
förskräckt till Chantals berättelse.<br />
– Vi ringer till kommissarie Golleto, sa Michael direkt.<br />
Det här kan vara farligt.<br />
– Nej, sa Chantal, gråtande, Calle var väldigt klar på d<strong>en</strong><br />
punkt<strong>en</strong>, han ville inte blanda in polis<strong>en</strong>. Han sa att han<br />
hade läget under kontroll, m<strong>en</strong> min Calle, han kan knappt<br />
slå ihjäl <strong>en</strong> fluga, hulkade hon.<br />
– Jag går in och kollar, sa Michael, jag kan i alla fall<br />
spana lite.<br />
– Du skall inte spela hjälte sa Chantal, jag förbjuder dig<br />
att agera på eg<strong>en</strong> hand.<br />
– Jag går inte in i huset, jag skall bara kolla lite. Ser jag<br />
att Calle är OK, då kan jag gå in, annars får vi fundera<br />
på vad vi skall göra.<br />
– Kom ihåg att det kan vara farligt, sa Chantal, inkräktar<strong>en</strong><br />
var tydlig<strong>en</strong> beväpnad, för Calle hade <strong>en</strong> pistol i<br />
hand<strong>en</strong>. D<strong>en</strong> måste han ha tagit från tjuv<strong>en</strong>, för vi har<br />
inga vap<strong>en</strong> i huset.<br />
Michael gick in på sitt kontor. I lådan under sitt skrivbord,<br />
förvarade han <strong>en</strong> amerikansk stun-gun, <strong>en</strong> elektrisk<br />
pistol med 65 000 Volt som han olaglig<strong>en</strong> (och utan<br />
Ullas vetskap) införskaffat via Internet från <strong>en</strong> leverantör<br />
i USA. Det var Calles gamle skojarkompis Erkki<br />
som tipsat om var man kunde köpa sådana vap<strong>en</strong> helt<br />
eller nästan helt lagligt. Calle hade <strong>en</strong> likadan, det visste<br />
han, m<strong>en</strong> hade han använt d<strong>en</strong>?<br />
Efter att ha försäkrat sig om att el-pistol<strong>en</strong> var fulladdad,<br />
stoppade han d<strong>en</strong> i fickan på sin fiskarjacka som han i<br />
all hast tagit på och smög sig bakväg<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om grind<strong>en</strong><br />
i häck<strong>en</strong>.<br />
Grann<strong>en</strong>s välansade trädgård erbjöd perfekt underlag
för att ta sig fram ganska raskt utan att ge ifrån sig det<br />
minsta ljud. Han såg att det lyste i köksfönstret, m<strong>en</strong><br />
beslöt sig för att gå runt hela villan först, för att se om<br />
det fanns någon annan i trädgård<strong>en</strong>, innan han exponerade<br />
sig för sk<strong>en</strong>et från köksfönstret.<br />
Det tog säkert inte mer än ett par, tre minuter att smyga<br />
runt det stora huset, m<strong>en</strong> det kändes som <strong>en</strong> timme. Han<br />
såg inte <strong>en</strong> själ. Ute på gatan fanns heller ing<strong>en</strong> misstänkt<br />
bil. Han tänkte först kika in g<strong>en</strong>om köksfönstret,<br />
m<strong>en</strong> kom på att det var <strong>en</strong> onödig risk, med tanke på<br />
ev<strong>en</strong>tuella vap<strong>en</strong>. Han gick därför in g<strong>en</strong>om<br />
källaringång<strong>en</strong>, där han var väl hemmastadd eftersom<br />
han hjälpt Calle att bygga om vinkällar<strong>en</strong> efter<br />
sprängning<strong>en</strong>. Nyckeln låg under <strong>en</strong> lös st<strong>en</strong> i<br />
källartrappan. Nu gällde det att ta sig in ljudlöst. Ytterst<br />
sakta öppnade han källardörr<strong>en</strong> och gick in i källar<strong>en</strong>s<br />
förrum. Han hörde upprörda röster så fort han öppnat<br />
dörr<strong>en</strong> mellan källar<strong>en</strong> och trappan upp till bott<strong>en</strong>våning<strong>en</strong>.<br />
Trappan var av betong, klädd med spansk keramik,<br />
så det var inga problem att ta sig upp utan att ge<br />
ljud ifrån sig. Diskussion<strong>en</strong>s vågor gick höga i köket.<br />
Från serveringsgång<strong>en</strong> mellan kök och matsal, kunde<br />
han ta sig så nära att han kunde se vilka som befann sig<br />
i köket:<br />
Där satt två män med bandage om huvudet, samt ytter-<br />
ligare <strong>en</strong> tredje man. En av de skadade var Calle, d<strong>en</strong><br />
andre hade Michael aldrig sett. Han talade stockholmsdialekt.<br />
D<strong>en</strong> andre mann<strong>en</strong> med bandage, satt med rygg<strong>en</strong><br />
mot honom, m<strong>en</strong> han behövde inte se vem det var,<br />
han kände ig<strong>en</strong> röst<strong>en</strong>. Michael blev alldeles stel.<br />
Han försökte värdera möjlighet<strong>en</strong> att avväpna de båda<br />
inkräktarna innan de skulle reagera, m<strong>en</strong> kunde inte<br />
bestämma sig Hur han skulle gå tillväga utan att riskera<br />
Calles liv. Han hade aldrig använt <strong>en</strong> stun-gun själv,<br />
m<strong>en</strong> sett hur d<strong>en</strong> förlamade <strong>en</strong> människa i flera minuter<br />
i <strong>en</strong> amerikansk deckarfilm. Hur lång tid tog det innan<br />
d<strong>en</strong> hade laddat upp sig för nästa stöt? Det visste han<br />
förstås inte. Han förbannade sig själv att han inte läst<br />
manual<strong>en</strong> ord<strong>en</strong>tligt.<br />
Han insåg att han nog var tvingad att räkna med att bara<br />
kunna slå ut <strong>en</strong> av inkräktarna med el-pistol<strong>en</strong>.<br />
Sakta och ljudlöst backade han därför ut i vardagsrummet<br />
och letade efter ett tungt föremål som kunde användas<br />
som tillhygge. Calle eller var det kanske Chantal,<br />
som var intresserad av konst, hade köpt ett båtskrov i<br />
massivt glas, designad av d<strong>en</strong> sv<strong>en</strong>ske glaskonstnär<strong>en</strong><br />
Bertil Walli<strong>en</strong> från ett glasbruk i Småland. Båt<strong>en</strong> som<br />
var ett prov på hans unika formgivning, med ingjutna
manshuvud i olikfärgat glas, hängde i <strong>en</strong> ståltrådsställning<br />
i ett av de stora fönstr<strong>en</strong> i vardagsrummet. Båt<strong>en</strong><br />
var ca <strong>en</strong> halv meter lång. Perfekt för det han tänkte<br />
använda d<strong>en</strong> till, kanske lite tung, m<strong>en</strong> borde vara riktigt<br />
effektiv som vap<strong>en</strong>. Michael lossade försiktigt båt<strong>en</strong><br />
ur sin vagga och utlöste därmed tjuvlarmet. Ett öronbedövande<br />
ljud spred sig i hela huset och d<strong>en</strong> <strong>en</strong>e bov<strong>en</strong>,<br />
han som satt närmst, kom omedelbart rusande mot<br />
honom med drag<strong>en</strong> pistol. Han kom från det upplysta<br />
köket och sprang rakt in mörkret och såg därför inte<br />
Michael, som likt <strong>en</strong> toreador rusade honom tillmötes<br />
och satte el-pistol<strong>en</strong> i nack<strong>en</strong> på honom, just som han<br />
passerat. Michael tryckte instinktivt på avtryckar<strong>en</strong> och<br />
mann<strong>en</strong> med stockholmsdialekt<strong>en</strong> stöp som <strong>en</strong> oxe på<br />
slaktbänk<strong>en</strong>. Ole!<br />
När han ändå hade lossat glasbåt<strong>en</strong>, kunde han ju lika<br />
gärna använda d<strong>en</strong>. Han väntade på nästa man, placerad<br />
bakom dörr<strong>en</strong> till serveringsgång<strong>en</strong> med båt<strong>en</strong> lyft över<br />
huvudet. D<strong>en</strong>ne satt emellertid lugnt kvar i köket, som<br />
om han väntade på någon slags reaktion från sin kompis,<br />
för ing<strong>en</strong>ting hände. Det gick flera minuter. Båt<strong>en</strong><br />
blev för tung att hålla stridsberedd, så han lade försiktigt<br />
ner d<strong>en</strong> på mattan och beslöt testa el-pistol<strong>en</strong> på<br />
inkräktare nummer två. D<strong>en</strong> borde vara fulladdad ig<strong>en</strong>.<br />
Han kastade sig in i köket och körde elpistol<strong>en</strong> i nack<strong>en</strong><br />
på mann<strong>en</strong> som fortfarande satt vid köksbordet och<br />
vaktade Calle med <strong>en</strong> pistol i hand<strong>en</strong>. Ett fräsande ljud<br />
hördes och han sjönk ihop utan ett ord till <strong>en</strong> svag lukt<br />
av stekt kött.<br />
– Kan du stänga av larmet för helvete! skrek Michael till<br />
mig, som satt paralyserad vid köksbordet, klädd i ett<br />
par kalsingar och ett slarvigt lindat bandage om huvudet..<br />
Det måste ligga <strong>en</strong> bra bit över smärtgräns<strong>en</strong>. Det<br />
är farligt som fan för hörseln, skadorna är oreparerbara<br />
när ljudet är så högt, fortsatte han.<br />
– Ja visst, stammade jag och reste mig för att gå bort till<br />
ett skåp i köket där jag avaktiverade larmet. Tystnad<strong>en</strong><br />
var otroligt behaglig. Det skall fan vara inbrottstjuv med<br />
sådana larm, sa jag.<br />
Jag fick se Walli<strong>en</strong>båt<strong>en</strong> ligga på golvet.<br />
– Hade du tänkt använda min äkta Walli<strong>en</strong> som vap<strong>en</strong>?<br />
Frågade jag och stirrade på båt<strong>en</strong> som låg på d<strong>en</strong> fina<br />
mattan i vardagsrummet. Du är fan inte klok. Vet du vad<br />
jag betalt för d<strong>en</strong>? D<strong>en</strong> finns bara i ett exemplar!<br />
– Ja ja, svarade Michael ditt liv är väl värt lite mer än <strong>en</strong><br />
djävla glasbåt i alla fall!<br />
– Det vete fan, svarade jag ilsket.<br />
Vi kontrollerade att båda inkräktarna var ord<strong>en</strong>tligt<br />
avväpnade och hämtade <strong>en</strong> rulle silvertejp från min
källare. Vi använde d<strong>en</strong> för att surra deras händer, överarmar<br />
och b<strong>en</strong>. Snart såg de ut som två egyptiska<br />
mumier.<br />
– Vad är det frågan om? Du skrämde livet av oss! Michael<br />
iakttog mitt bekymrade ansikte samtidigt som han<br />
ställde frågorna.<br />
Vet du förrest<strong>en</strong> vem d<strong>en</strong> <strong>en</strong>e inkräktar<strong>en</strong> är? frågade<br />
Michael.<br />
– Ing<strong>en</strong> aning, har aldrig sett dem förr.<br />
– Han där, sa Michael och pekade på d<strong>en</strong> man som jag<br />
hade slagit med <strong>en</strong> flaska i huvudet, det är ing<strong>en</strong> mindre<br />
än Torst<strong>en</strong> Hellerborn, eller Leonid Zirganov, som han<br />
eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> heter. Han var min fars bäste vän och har<br />
hjälpt både mig och Ulla att komma till Sverige. M<strong>en</strong><br />
han är tydlig<strong>en</strong> också <strong>en</strong> mördare, tjuv och kidnappare.<br />
– Kidnappar<strong>en</strong>, sa jag lamt. Det var därför han kom hit.<br />
Han sa att han visste att jag satt på <strong>en</strong> förmög<strong>en</strong>het i<br />
diamanter, som finns gömda i det här huset, m<strong>en</strong> jag<br />
bad honom dra åt helvete.<br />
Han sa också att han var kompis med förre ägar<strong>en</strong> Feudo,<br />
som hade lovat att förvara diamanterna åt honom.<br />
Zirganov började grymta och vaknade till liv. När han<br />
lyckats fokusera blick<strong>en</strong>, stirrade han häpet på Michael.<br />
– Michael, började han, vad gör du här?<br />
– Det är mer intressant om du talar om vad det är som<br />
får dig att göra inbrott med laddat vap<strong>en</strong> i min bäste<br />
väns hus. Du lär ha snackat om diamanter. Var det dem<br />
du var ute efter när du försökte spränga huset i luft<strong>en</strong>?<br />
Vet du om att du förstörde <strong>en</strong> oförsäkrad vinsamling<br />
med ett marknadsvärde på 10 miljoner Euro? Hur har<br />
du tänkt återgälda det. Plus kostnaderna för at byta fönster<br />
i hela kvarteret.<br />
– Det var inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>, stammade Torst<strong>en</strong>, ett olycksfall<br />
i arbetet, <strong>en</strong> av mina idioter till medhjälpare använde<br />
fel sorts sprängmedel. Jag skall gärna betala för det.<br />
M<strong>en</strong> diamanterna, säg att ni har hittat diamanterna, jag<br />
gav dem till Feudo för att han skulle vakta dem, så länge<br />
de var heta, det var femton år sedan.<br />
– Brevet, sa jag Det var du som mördade Mr Lapointe!<br />
Hur känner du Feudo? frågade jag, eller kände rättare<br />
sagt kände, han blev skjut<strong>en</strong> för ett år sedan.<br />
– Mr Lapointe var min sista chans att hitta diamanterna.<br />
Jag har inte lust att argum<strong>en</strong>tera om min eg<strong>en</strong>dom, m<strong>en</strong><br />
de finns inte där de skulle vara <strong>en</strong>ligt Feudo´s efterlämnade<br />
brev!<br />
Var inte så naiv, det står <strong>en</strong> <strong>en</strong>orm förmög<strong>en</strong>het på spel<br />
och d<strong>en</strong> tillhör mig. Ing<strong>en</strong> får stå iväg<strong>en</strong> för mig, ing<strong>en</strong>!<br />
Var har du gömt dem?<br />
– Så jag skall vara glad att jag inte satt kvar i bil<strong>en</strong> när du<br />
sköt in g<strong>en</strong>om förarfönstret.
– Jaså var det du, ja då hade du tur, det är allt jag kan<br />
säga, det var imma på rutan, så jag utgick ifrån att förar<strong>en</strong><br />
satt kvar. Skit samma, det är inte dina diamanter, de<br />
är mina.<br />
– Hur kunde du känna Feudo? Det svarade du inte på.<br />
– Vi var ungdomskamrater i utbildning<strong>en</strong>, i det forna<br />
Sovjet, sa Torst<strong>en</strong>, KGB. Faktum är att vi växte upp<br />
tillsammans i Y<strong>en</strong>isejsk. I samma by som din far Michael,<br />
han var ju också överste i KGB, det var han som<br />
hjälpte mig att komma över diamanterna, delvis för att<br />
jag skulle hjälpa er att fly till Sverige.<br />
– Var det därför han dog? frågade Michael och tog ett<br />
hotfullt steg fram mot ryss<strong>en</strong>. Var det du som mördade<br />
min far?<br />
Hade du något med min fars död att göra, så svär jag att<br />
du inte blir långlivad.<br />
Längre hann han inte. Torst<strong>en</strong> avbröt honom, g<strong>en</strong>om att<br />
skaka fr<strong>en</strong>etiskt på huvudet.<br />
– Januzs var min m<strong>en</strong>tor och min bästa vän, tror du att<br />
jag kan ha gjort honom ont? Jag tog hand om dig och<br />
din mamma, för att han bett mig om det. Har jag inte<br />
behandlat er väl, båda två?<br />
– Ulla då? du utnyttjade h<strong>en</strong>ne för att smuggla ut son<strong>en</strong><br />
till Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko. Han var tvingad att kidnappa<br />
min Ulla för att få tag i Nicky. Vad har du att säga till ditt<br />
försvar?<br />
– Jag har, om man räknar i sv<strong>en</strong>ska kronor, trettio till<br />
fyrtio miljarder ursäkter till att jag kidnappade Nicky.<br />
Truch<strong>en</strong>ko är <strong>en</strong> tjuv och <strong>en</strong> mördare, som försökte<br />
stjäla diamanterna från ryssarna. Jag fick nys om det i<br />
tid och lyckades i min tur få iväg dem mitt framför näsan<br />
på honom. Jag visste att min kupp innebar att jag<br />
skulle bli dödsdömd. För att han inte skulle låta dödsdom<strong>en</strong><br />
gå i verkställighet, var jag tvingad att ta hans son<br />
som gisslan. Det var inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong> att det skulle bli i så<br />
många år, m<strong>en</strong> så blev det.<br />
– Vems är de förbannade diamanterna eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong>? undrade<br />
jag och varför anser du dig ha rätt att bryta dig in i<br />
mitt hus och hota mig och min hustru med pistol, det<br />
vill jag ha svar på.<br />
Dessutom vill jag veta vilka myndigheter du vill bli dömd<br />
av, Sv<strong>en</strong>ska, Franska, Ukrainska eller r<strong>en</strong>tutav Ryska?<br />
– Det är <strong>en</strong> lång historia, som började med <strong>en</strong> Sovetisk<br />
vap<strong>en</strong>leverans till Saddam Hussein före invasion<strong>en</strong> av<br />
Kuwait, Han behövde <strong>en</strong> massa vap<strong>en</strong>, som betalades<br />
med guld, vilket byttes till <strong>en</strong> samling rådiamanter från<br />
ett land i Afrika, varefter jag fick uppdrag att slipa dem,<br />
vilket skulle tre- eller fyrdubbla deras värde. Mellanskillnad<strong>en</strong><br />
tänkte Trusch<strong>en</strong>ko ta hand om. M<strong>en</strong> så blev
det inte utan jag förde ut dm med diplomatpost till Frankrike<br />
och lämnade dem till Feudo, eller Vasilij Viktorovich,<br />
som han eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> hette, min bäste vän och<br />
barndomskamrat. Han lovade att han skulle förvara dem<br />
på ett säkert sätt. Han dog, m<strong>en</strong> jag är säker på att han<br />
behöll dem till sin död, eftersom de fortfarande inte har<br />
dykt upp på marknad<strong>en</strong>. Jag har följt varje rörelse du<br />
har gjort sedan jag misslyckades med att ta mig in i din<br />
källare. Jag anser att de rättelig<strong>en</strong> är mina.<br />
– Det spelar ing<strong>en</strong> roll vems de är, här finns de i alla fall<br />
inte, försäkrade jag, det <strong>en</strong>da jag vill är att få leva i lugn<br />
och ro med min familj och detsamma gäller för Michael.<br />
Vinkällar<strong>en</strong> är tom på grund av din misslyckade<br />
sprängning. Det hjälper inte om du så spränger hela huset<br />
i luft<strong>en</strong>, du hittar inte <strong>en</strong> diamant. Inte <strong>en</strong>s min hustrus<br />
vigselring har någon diamant, hon avskyr sådant krafs.<br />
Du svarade inte på min fråga om myndighet du föredrar<br />
att dömas av. Jag är trött på att leva i skräck för sådana<br />
som du.<br />
– Här skall ing<strong>en</strong> dömas, det här måste vi kunna klara<br />
av som g<strong>en</strong>tlemän, sa Hellerborn/Zirganov med l<strong>en</strong> röst.<br />
Låt mig ringa ett samtal så för jag över 10 miljoner Euro<br />
till ditt konto direkt, som ersättning för din förlust alltså.<br />
Eftersom ni så grundligt har övertygat mig om att<br />
diamanterna inte finns här, så har ni mitt löfte att aldrig<br />
mer besvära er, det har ni mitt hedersord på. Vad säger<br />
ni, låter ni mig löpa, så glömmer vi detta?<br />
Jag beklagar alla oläg<strong>en</strong>heter som jag har ställt till med.<br />
– Det var mer än 10 miljoner Euro, sa jag, det var bara<br />
vinets värde. Sedan har vi fått bygga om huset, pool<strong>en</strong><br />
och grannarna har slutat hälsa efter att ha fått byta alla<br />
fönster. S<strong>en</strong> har vi Michael och Ulla, deras psykiska<br />
lidande i samband med kidnappning<strong>en</strong> av Ulla, som du<br />
var indirekt skyldig till, kan det mätas i p<strong>en</strong>gar? Och<br />
Nicky, hans liv som du förstört!<br />
Vet du vad Torst<strong>en</strong>, eller vad fan du heter, vi skiter i dina<br />
mördarp<strong>en</strong>gar och vilk<strong>en</strong> myndighet som ev<strong>en</strong>tuellt<br />
skulle döma dig, anting<strong>en</strong> skjuter jag dig här och nu<br />
som d<strong>en</strong> hund du är, eller så överlämnar vi dig till<br />
Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko, du får välja själv vilket som är det<br />
lindrigaste.<br />
– M<strong>en</strong> om du skjuter oss, då blir du <strong>en</strong> mördare, sa<br />
Torst<strong>en</strong>, nu lite blekare än innan.<br />
Kan du leva med det?<br />
– Det blir mitt bekymmer, jag tror att jag ev<strong>en</strong>tuellt skulle<br />
få <strong>en</strong> medalj av vår herre, annars är han inte så god, som<br />
jag trodde.<br />
– Nu skall vi ta det lite lugnt, sa Torst<strong>en</strong>, jag betalar vad<br />
som helst. Hans blick fladdrade plötsligt till och han såg
med uppspärrade ögon förbi oss bort mot köksdörr<strong>en</strong>.<br />
Ulla, sa han, förlåt mig, det var verklig<strong>en</strong> inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong><br />
att du skulle…<br />
Ulla kom in i rummet såg på honom med ögon fulla av<br />
hat, grep tag i pistol<strong>en</strong> som låg på köksbordet och sköt<br />
ett skott som träffade hans <strong>en</strong>a öra och avlägsnade<br />
örsnibb<strong>en</strong>. Samtidigt slog hon pistol<strong>en</strong> med full kraft i<br />
huvudet på honom.<br />
– Jag skulle vilja döda d<strong>en</strong> djäveln, sa hon med ett iskallt<br />
lugn, m<strong>en</strong> jag har <strong>en</strong> bättre idé.<br />
Kapitel 27<br />
Eze, Frankrike<br />
D<strong>en</strong> 15 juni 2004<br />
Vi fortsatte vår diskussion om Erkkis fartygsdrömmar<br />
nästa morgon vid frukostbordet, när flickorna hade försvunnit<br />
utom hörhåll.<br />
– Erkki, det är <strong>en</strong> fin båt, sa jag, det är inte så att vi inte<br />
vill att du skall köpa d<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> innan du besiktigar d<strong>en</strong><br />
måste vi snacka lite, det hände <strong>en</strong> del när du var i Cannes<br />
i veckan och det var <strong>en</strong> del i d<strong>en</strong> kedja av otäcka<br />
händelser som drabbat oss d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>. Det måste<br />
bli ett slut.<br />
– Att man aldrig skall kunna vända rygg<strong>en</strong> till, sa Erkki,<br />
som aldrig kan vara riktigt allvarlig.<br />
– Vi har redan berättat om <strong>en</strong> del händelser som inträffat<br />
här d<strong>en</strong> s<strong>en</strong>aste tid<strong>en</strong>, började jag. Saker som fått<br />
hela vår tillvaro i gungning.<br />
Alltihop verkar hänga ihop med <strong>en</strong> v<strong>en</strong>detta mellan <strong>en</strong><br />
ryss före detta KGB-ag<strong>en</strong>t och <strong>en</strong> st<strong>en</strong>rik oligark från<br />
Ukraina. Ryss<strong>en</strong> som bär ett sv<strong>en</strong>skt namn, Torst<strong>en</strong><br />
Hellerborn, heter eg<strong>en</strong>tlig<strong>en</strong> Leonid Zirganov. Det är<br />
d<strong>en</strong> mann<strong>en</strong> som har hjälpt både Michael, hans mamma<br />
och Ulla att fly från sina hemländer till Sverige. D<strong>en</strong>
andre inblandade i v<strong>en</strong>dettan, heter Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko.<br />
Michael och jag med familjer har tyvärr råkat hamna<br />
mitt i skottlinj<strong>en</strong>, mellan dessa två gangsters.<br />
– Truch<strong>en</strong>ko, det är ju han som äger fartyget, sa Erkki,<br />
vad sa du att han var? Oligark, vad fan är det?<br />
– Ett finare ord för storgangster, framför allt i forna<br />
Sovjet. När union<strong>en</strong> upplöstes, passade <strong>en</strong> del pot<strong>en</strong>tater<br />
på att roffa åt sig <strong>en</strong>orma rikedomar. Land, guld,<br />
p<strong>en</strong>gar, olja, metaller, vap<strong>en</strong>, fabriker, hamnar, kärnbränsle,<br />
kanske till och med atombomber, allt som gick<br />
att komma över tog de bara. De allra rikaste kallas<br />
oligarker.<br />
När Ulla flydde, till Sverige, hade hon med sig <strong>en</strong> treårig<br />
ukrainsk pojke som <strong>en</strong>ligt Torst<strong>en</strong> skulle räddas undan<br />
kommunisterna i Ukraina. I själva verket hade Torst<strong>en</strong><br />
stulit <strong>en</strong> massa diamanter och hade tagit Nickolai, som<br />
pojk<strong>en</strong> hette som gisslan för att pojk<strong>en</strong>s far, som är<br />
Truch<strong>en</strong>ko, inte skulle komma åt honom eller rättare<br />
sagt få honom mördad. Son<strong>en</strong> är alltså orsak<strong>en</strong> till att de<br />
båda försöker ta kål på varandra, och vi sitter mitt i<br />
skit<strong>en</strong>. Ryss<strong>en</strong> är säker på att Calle sitter på diamanter<br />
för miljarder.<br />
Erkki tittade storögt på mig, m<strong>en</strong> jag ryckte på axlarna.<br />
– M<strong>en</strong> jag vet ing<strong>en</strong>ting om några diamanter, det skall<br />
du veta, sa jag<br />
– Förra veckan, fortsatte Michael, lyckades vi hitta d<strong>en</strong><br />
kidnappade pojk<strong>en</strong> i Stockholm, han är nu arton år gammal<br />
och visste förstås ing<strong>en</strong>ting om att han var ett<br />
kidnappningsoffer. Vi har lugnt och sansat berättat allt<br />
för honom. Hans far vet fortfarande inte att vi hittat<br />
honom.<br />
För att riktigt ställa till det för oss, utan att veta om det<br />
förstås, går du Erkki och blir förälskad i samma båt som<br />
Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko använde vid Ullas kidnappning.<br />
Hon blev kidnappad för att hon skulle hjälpa honom att<br />
hitta hans son. Ulla satt inlåst flera dygn ombord på<br />
båt<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> lyckades rymma, vilket Ukrainar<strong>en</strong> inte vet<br />
om ännu. Han tror att Ulla fortfarande finns ombord<br />
tillsammans med <strong>en</strong> av Trusch<strong>en</strong>kos vakter. Vakt<strong>en</strong> är<br />
undanröjd, m<strong>en</strong> det vet han inte heller!<br />
Erkki såg ut som ett stort frågeteck<strong>en</strong> i ansiktet.<br />
– Vänta bara, det kommer mera, sa jag. För tre dagar<br />
sedan, när ni övernattade i Cannes, fick vi inbrott mitt i<br />
natt<strong>en</strong> av Zirganov och <strong>en</strong> anonym kumpan, utklädda i<br />
rånarluvor. De satte <strong>en</strong> pistol i pannan på mig och hotade<br />
mig till livet om jag inte avslöjade var diamanterna<br />
fanns.<br />
De kunde ju inte veta att jag är gammal kustjägare och<br />
har lärt mig att ta vara på mig själv, äv<strong>en</strong> om det är länge
sedan. Jag slog ner Zirganov och fick hjälp av Michael<br />
att ta ner tjuv nummer två.<br />
När vi väl lyckats övermanna dem, så visste vi inte riktigt<br />
vad vi skulle göra. Polis<strong>en</strong> ville vi inte blanda in.<br />
Ulla kom då på idén att låsa in dem i h<strong>en</strong>nes hytt på<br />
fartyget. Det gjorde vi, med torrfoder och vatt<strong>en</strong> för <strong>en</strong><br />
månad. Där sitter de fortfarande. Dörr<strong>en</strong> är svetsad till<br />
karm<strong>en</strong>, så de lär inte kunna bryta sig ut.<br />
– Det har var ju som självaste fan, sa Erkki, m<strong>en</strong> det är<br />
ju synd på ett så fint fartyg. Han, ukrainar<strong>en</strong> vill göra<br />
upp affär<strong>en</strong> snabbt, vilket passar mig. Så nu m<strong>en</strong>ar ni<br />
att det inte är möjligt?<br />
– Det har vi inte sagt. Har du bestämt möte med mäklar<strong>en</strong><br />
för att komma ombord? frågade jag.<br />
– Nej, m<strong>en</strong> Truch<strong>en</strong>ko har lovat att ringa mig redan i<br />
morgon, sa Erkki, då skall vi bestämma tid för att träffas.<br />
Det här kan bli komplicerat. Mäklar<strong>en</strong> sa att han<br />
inte fick visa fartyget förrän Truch<strong>en</strong>ko hade kommit<br />
hit, det förstår jag nu, han måste ju först släppa ut Ulla.<br />
– Kanske vi kan vända detta till vår fördel, sa Michael.<br />
Calle och jag har ett förslag:<br />
– Vi har planerat att flyga ner son<strong>en</strong> Nickolai från Sverige<br />
för att överlämna honom till sin far. Det är säkert vad<br />
pojk<strong>en</strong> själv vill, när vi hittat hans far. Han är förstås<br />
nyfik<strong>en</strong> på vem d<strong>en</strong> man är, som vi påstår är hans far.<br />
Hur de sedan går ihop, det får framtid<strong>en</strong> utvisa.<br />
Vi hade ett helvete att övertyga pojk<strong>en</strong> om att han inte är<br />
d<strong>en</strong> han är och det är ju inte så konstigt. Han har i hela<br />
sitt liv, åtminstone d<strong>en</strong> del av sitt liv som han kommer<br />
ihåg, trott att han är sv<strong>en</strong>sk och att Torst<strong>en</strong>/Zirganov<br />
varit hans far och Ecaterina, Zirganovs älskarinna eller<br />
särbo, som det visst heter numera, är hans mor. Han<br />
älskar dem.<br />
Så kommer vi, vilt främmande människor och berättar<br />
att han i själva verket är ett kidnappningsoffer och att<br />
hans biologiske far är <strong>en</strong> av Ukrainas rikaste män. M<strong>en</strong><br />
det lyckades till slut för Ulla att få honom att minnas<br />
fragm<strong>en</strong>t, som sedan blev till hela bilder. Han kom ihåg<br />
Ulla och flygresan till slut.<br />
När Truch<strong>en</strong>ko kommer ombord och hittar Torst<strong>en</strong> i<br />
stället för Ulla, så är vi av med honom för alltid, jag<br />
tänker inte låta honom göra fler inbrott eller ge honom<br />
chans<strong>en</strong> att förstöra våra hus <strong>en</strong> gång till.<br />
– Jag lovar att vi får båt<strong>en</strong> till reapris av honom som<br />
tack för hjälp<strong>en</strong>, fortsatte jag, han erbjöd Ulla vad som<br />
helst om hon hjälpte honom att hitta hans son. M<strong>en</strong> hon<br />
gjorde det inte för p<strong>en</strong>garna utan för att hon blev så<br />
förbannad på Torst<strong>en</strong>. Hon kände sig också förnedrad<br />
för att hon blivit utnyttjad i samband med ett så avskyvärt<br />
brott. Du får kanske förhandla med Ulla om priset
på fartyget i stället för med oligark<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> tro bara inte<br />
att det blir lättare.<br />
– Perkele, det här börjar bli intressant, sa Erkki och såg<br />
betydligt gladare ut.<br />
Ulla satte sig samma dag på planet till Stockholm för att<br />
övertala Nicky att följa med till Rivieran.<br />
De träffades på hans internatskola några mil utanför<br />
Stockholm.<br />
– Vi har hittat din far, sa hon. Vill du träffa honom?<br />
– Självklart, jag tänker på honom hela tid<strong>en</strong> och min<br />
riktiga mamma, lever hon?<br />
– Jag vet inte, jag har inte haft möjlighet att tala med din<br />
pappa personlig<strong>en</strong>. Jag tänker överraska honom med<br />
dig. Han är inte lätt att få tag på, det skall du veta.<br />
Jag vet faktiskt ing<strong>en</strong>ting om din mamma, sa hon. Vilket<br />
inte behöver betyda så mycket. En ukrainsk oligark<br />
är <strong>en</strong> så mäktig person, att man inte tänker på att han<br />
kan ha <strong>en</strong> vanlig familj. Han har inte nämnt h<strong>en</strong>ne när vi<br />
har talats vid, det <strong>en</strong>da jag vet är att du är hans <strong>en</strong>da<br />
barn.<br />
Allting är förberett, vi kan resa till Nice i morgon, fortsatte<br />
hon. Om du vill alltså?<br />
– Jag vill. Jag är nyfik<strong>en</strong> på d<strong>en</strong> mann<strong>en</strong>.<br />
Erkki blev som utlovat uppringd av <strong>en</strong> stressad<br />
Truch<strong>en</strong>ko. Erkki insisterade på att de skulle träffas i<br />
Eze och inte på båt<strong>en</strong>, han ville diskutera principerna<br />
för köpet först innan de åkte ut till båt<strong>en</strong>..<br />
Om Truch<strong>en</strong>ko blev irriterad, så visade han i alla fall<br />
inget.<br />
– Jag kommer till Nice redan i morgon, m<strong>en</strong> jag har inte<br />
så många dagar på mig innan jag skall åka vidare. M<strong>en</strong><br />
ok, låt oss träffas i Eze.<br />
– I Eze finns ett litet hotell med <strong>en</strong> trevlig terrass, sa<br />
Erkki, jag tror att det heter les Terasses d’Eze. Jag disponerar<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> båt som kan ta oss ut till fartyget. D<strong>en</strong><br />
kommer att ligga i d<strong>en</strong> lilla hamn<strong>en</strong> där. Så är det nära<br />
till fartyget sedan, jag har cirklat runt det <strong>en</strong> gång redan<br />
och tyckte om vad jag såg. Klockan tolv?<br />
– Klockan tolv, det blir bra, jag känner till stället. En<br />
fråga bara : Är ni likvid?<br />
– Jag är likvid. Vi skall nog komma över<strong>en</strong>s, jag tycker<br />
om fartyget, det jag sett från utsidan.<br />
Erkki ringde till Michael och berättade att han gjort upp<br />
om ett möte med Truch<strong>en</strong>ko.<br />
– Bra, sa Michael. Vi kommer att vara där. Det är <strong>en</strong><br />
ytterligare <strong>en</strong> viktig sak jag vill be dig om Erkki för att<br />
allt skall falla på plats,, m<strong>en</strong> du behöver inte göra det<br />
om du inte vill. Erkki lyssnade på vad Michael hade<br />
tänkt sig att Erkkis skulle ordna.<br />
– Jag grejar det, oroa dig inte, sa Erkki
Michael och Nickolai satt redan klockan tio vid ett bord<br />
på les Terasses d’Eze. Michael hade valt bordet med<br />
avsikt, så att det låg lite avsides och samtidigt med full<br />
utsikt över hela terrass<strong>en</strong>.<br />
– Det här blir jobbigt för både dig och din pappa, han<br />
har ing<strong>en</strong> aning om att vi hittat dig, vilket har sina orsaker,<br />
som jag tyvärr inte kan berätta för dig. Kom bara<br />
ihåg att din far älskar dig över allt annat på jord<strong>en</strong> och<br />
att han letat efter dig varje dag i femton år på alla sätt<br />
han har kunnat hitta på. Varje dag, kom ihåg det.<br />
Nickolai satt tyst och konc<strong>en</strong>trerad, m<strong>en</strong> han nickade.<br />
Michael förstod. Han ville inte gråta.<br />
Så kom fadern in på restaurang<strong>en</strong>. I släptåg hade han<br />
två stora livvakter, snudd på två meter långa, som svepte<br />
sina blickar runt terrass<strong>en</strong> innan de satte sig. Nickolai<br />
såg med stora ögon på sin far, m<strong>en</strong> röjde annars ing<strong>en</strong>ting<br />
av de känslor som måste ha vällt upp i hans hjärta.<br />
Michael reste sig och gick långsamt fram till deras bord.<br />
Livvakterna reste sig omedelbart för att försvara sin<br />
husbonde mot det pot<strong>en</strong>tiella hot som Michael kunde<br />
tänkas utgöra. Truch<strong>en</strong>ko gjorde <strong>en</strong> avvärjande rörelse<br />
som fick livvakterna att sätta sig ner.<br />
– Jag vet att ni väntar på <strong>en</strong> man som vill köpa ert fartyg.<br />
M<strong>en</strong> innan ni kan inleda förhandlingarna, vill jag att ni<br />
lyssnar på mig, sa Michael.<br />
Oligark<strong>en</strong> satt blickstilla med spända muskler, han var<br />
lite osäker på vad som skulle hända, m<strong>en</strong> han visste<br />
vem Michael var, hans research när han kartlade Ulla<br />
var noggrant g<strong>en</strong>omförd. Detta kunde sluta riktigt illa,<br />
om något skulle gå snett, m<strong>en</strong> han var beredd att lyssna.<br />
– Trusch<strong>en</strong>ko, fortsatte han, hela tid<strong>en</strong> på ryska, lyssna<br />
noga nu, jag har något viktigt att berätta: Ta ett djupt<br />
andetag. Jag är gift med d<strong>en</strong> kvinna ni kidnappade och<br />
sedan försökte mörda ombord på er jakt. M<strong>en</strong> det vet ni<br />
förstås redan. Vad ni inte vet är att hon lyckats fly.<br />
Michael såg att Truch<strong>en</strong>ko stelnade till ytterligare och<br />
livvakterna spände sina vältränade kroppar som pantrar,<br />
beredda att kasta sig över Michael om han blev det<br />
minsta hotfull.<br />
– Lugn, jag är inte här för att skada er, då hade jag inte<br />
uppträtt så som jag gör. D<strong>en</strong> historia ni berättade för<br />
min hustru, grep h<strong>en</strong>ne djupt, så hon beslöt sig för att<br />
försöka hjälpa er, trots vad ni gjort mot h<strong>en</strong>ne. I stället<br />
för att anmäla er till myndigheterna, utförde hon <strong>en</strong> stor<br />
humanitär gärning, jag vill nästan säga <strong>en</strong> bedrift. Hon<br />
gav sig ut för att leta efter er son och hon lyckades. Hon<br />
har hittat Nickolai. Trots att ni kidnappade h<strong>en</strong>ne och<br />
lämnade h<strong>en</strong>ne att dö, blev hon så förbannad på Leonid<br />
Zirganov, att hon åkte till Stockholm och letade upp
Nicky. Om jag fått bestämma, då hade vi inte låtit er<br />
leva, jag kan inte förlåta er för d<strong>en</strong> skändliga behandling<br />
ni utsatte d<strong>en</strong> jag älskar högst på jord<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> efter<br />
att ha träffat er son och lärt känna honom, vill jag inte<br />
heller göra honom illa. Det är <strong>en</strong> fin ung man och han<br />
har ing<strong>en</strong> aning om att han varit och fortfarande är ett<br />
kidnappingsoffer. Så varsågod, tillåt mig att få pres<strong>en</strong>tera<br />
er son Nicky!<br />
Truch<strong>en</strong>ko hade hela tid<strong>en</strong> suttit orörlig, blek m<strong>en</strong> samlad.<br />
Han hade flera gånger fått tårar i ögon<strong>en</strong>.<br />
Han reste sig upp när Michael hade avslutat sitt lilla tal.<br />
Michael gjorde ett teck<strong>en</strong> till Nickolai att komma fram<br />
till fadern.<br />
– Nicky! De två männ<strong>en</strong>, far och son stod någon sekund<br />
avvaktande, s<strong>en</strong> bröt Truch<strong>en</strong>ko ihop. Han omfamnade<br />
sin son så att han nästan kvävdes. De grät båda.<br />
De stod säkert i tio minuter på terrass<strong>en</strong> och kunde inte<br />
släppa varandra.<br />
Truch<strong>en</strong>ko släppte taget för att kunna andas och vände<br />
sig mot Michael.<br />
– Jag kommer aldrig att kunna tacka dig och din fru<br />
tillräckligt för vad ni har gjort för mig. Nämn vad ni vill<br />
ha, så skall jag se till att ni får det om jag har <strong>en</strong> jordisk<br />
möjlighet att uppfylla era önskningar. Det räcker ändå<br />
inte. Jag önskar ni kunde förstå d<strong>en</strong> lycka jag känner<br />
just nu. Ni har givit mig mitt liv tillbaka.<br />
– Ulla har redan talat om för dig att hon inte vill ha något<br />
av dig, m<strong>en</strong> jag har ett förslag som jag gärna vill diskutera<br />
med dig man mot man. Nicky får du rå om rest<strong>en</strong> av<br />
ditt liv.<br />
– Nicky, kan du sitta här <strong>en</strong> stund med Ulla, jag måste<br />
tala lite med din far, det tar bara fem minuter, sedan är<br />
han din. Ulla hade kommit in på terrass<strong>en</strong> och satt vid<br />
det bord som Nicky nyss lämnat.<br />
Trusch<strong>en</strong>ko såg på Ulla med tårarna rinnande nerför<br />
kinderna. Blick<strong>en</strong> blev <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> komp<strong>en</strong>sation för det<br />
som Ulla hade utsatts för, m<strong>en</strong> inte mycket. Hon kände<br />
ing<strong>en</strong>ting för d<strong>en</strong> mann<strong>en</strong><br />
– Självklart, svarade Nicky och satte sig hos Ulla.<br />
Michael drog Truch<strong>en</strong>ko åt sidan och berättade att hans<br />
gode vän verklig<strong>en</strong> var spekulant på fartyget, det var<br />
alltså inte ett sätt att locka honom till Eze.<br />
– Det finns <strong>en</strong> sak ni kan göra för mig. Jag har tagit mig<br />
frihet<strong>en</strong> att sätta in ett par skurkar i samma hytt som Ulla<br />
suttit. En av skurkarna är Leonid Zirganov, d<strong>en</strong> andre<br />
förmodlig<strong>en</strong> hans medarbetare.<br />
Truch<strong>en</strong>ko såg ut som om han sett ett spöke. Är det<br />
sant? Säg att det är sant. Du får inte lura mig! D<strong>en</strong> mann<strong>en</strong><br />
har jag försökt få tag på i femton år!
– Det är sant. Du skall snart beredas tillfälle att träffa<br />
honom. Om du lovar att ing<strong>en</strong> i min familj någonsin<br />
kommer att träffa Zirganov ig<strong>en</strong> så är vi kvitt. Det är vår<br />
<strong>en</strong>da önskan. Vi vill bara leva fred.<br />
– M<strong>en</strong>ar du alltså på fullt allvar att d<strong>en</strong> djäveln finns<br />
ombord på mitt fartyg? Att jag bara kan åka ut och sparka<br />
skit<strong>en</strong> ur honom!<br />
– Ja han sitter där. Inlåst i <strong>en</strong> hytt, som jag har försett<br />
med <strong>en</strong> svetssträng så att han inte kan rymma. Försedd<br />
med mat och dryck för <strong>en</strong> månad. Gör vad du vill med<br />
dem, m<strong>en</strong> låt mig slippa se dem i fortsättning<strong>en</strong>.<br />
– Då lovar jag er att ni aldrig mer skall besväras av d<strong>en</strong><br />
mann<strong>en</strong>. Fartyget är ert, det blir er hittelön för Zirganov.<br />
Jag kommer att ringa ett par samtal med <strong>en</strong> gång, som<br />
ser till att äganderätt<strong>en</strong> övergår till dig och Ulla omedelbart.<br />
Du får alla skeppshandlingar i morgon dag. Jag<br />
skall bara utföra <strong>en</strong> sanering ombord, så att fartyget kan<br />
överlämnas i perfekt skick. Be Ulla att hon förlåter mig,<br />
äv<strong>en</strong> om det är mycket svårt för h<strong>en</strong>ne, det har jag förstått.<br />
Hon är d<strong>en</strong> modigaste kvinna jag mött sa<br />
Trusch<strong>en</strong>ko och trolig<strong>en</strong> d<strong>en</strong> vackraste, m<strong>en</strong> det visste<br />
ni ju redan förstås.<br />
– Min hustru är inte bara vacker och modig, hon är<br />
också psykiskt mycket stark. Därmed inte sagt att hon<br />
saknar känslor. Kanske ni förstår varför jag håller h<strong>en</strong>ne<br />
så kär, sa Michael. Jag antar att h<strong>en</strong>nes handlingar har<br />
visat att hon på något sätt givit er någon slags förlåtelse,<br />
m<strong>en</strong> det är bara för Nickys skull, fortsatte han.<br />
De två männ<strong>en</strong> skakade hand. Truch<strong>en</strong>ko grät fortfarande,<br />
så att tårarna rullade nerför hans kind.<br />
– Kan Nicky stanna hos er när jag ordnar med sanering<strong>en</strong><br />
av fartyget?<br />
– Han kan vara hos oss, m<strong>en</strong> vänta inte för länge, han<br />
har väntat lika länge som du, han har bara inte vetat om<br />
det.<br />
Truch<strong>en</strong>ko kysste sin son <strong>en</strong> gång till och förklarade att<br />
de skulle ses om <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> stund. Han åkte g<strong>en</strong>ast ut till<br />
fartyget med sina båda livvakter i <strong>en</strong> snabbgå<strong>en</strong>de motorbåt.<br />
Fem minuter s<strong>en</strong>are gled <strong>en</strong> kajak ut från strand<strong>en</strong> bredvid<br />
Eze. En man klädd i dykardräkt paddlade metodiskt<br />
med taktfasta tag i d<strong>en</strong> varma eftermiddagssol<strong>en</strong> och<br />
försvann efter <strong>en</strong> stund ur synhåll för de badande som<br />
till äv<strong>en</strong>tyrs hade fått syn på hans lilla farkost, som inte<br />
var så vanlig på Rivieran.<br />
– Om jag kunde begripa hur hon kunde rymma, kan<br />
hon ha charmat Andrej? Tankarna malde i Truch<strong>en</strong>kos<br />
huvud, där han satt vid ratt<strong>en</strong> i d<strong>en</strong> snabba båt<strong>en</strong> på väg<br />
ut till ankarplats<strong>en</strong>. Vad hade hänt Andrej, hans vakt
ombord? Truch<strong>en</strong>ko hade aldrig hört av honom sedan<br />
han lämnat fartyget för att åka till Ukraina. Andrej hade<br />
inte svarat, vark<strong>en</strong> på radio eller i mobiltelefon. Det får<br />
jag snart reda på tänkte han och tog upp sin mobiltelefon<br />
och började ringa till sin mäklare.<br />
När de tre männ<strong>en</strong> kom fram till fartyget gjorde de fast<br />
speedbåt<strong>en</strong> vid aktern, där det fanns <strong>en</strong> ramp där de<br />
bekvämt kunde klättra ombord. De sökte sig direkt ner<br />
till hytt<strong>en</strong> där Ulla suttit. Dörr<strong>en</strong> gick inte att öppna från<br />
utsidan, precis som Michael sagt. Dörrbladet hade svetsats<br />
samman med karm<strong>en</strong>.<br />
En av livvakterna gick och hämtade <strong>en</strong> rondellslip från<br />
<strong>mask</strong>inrummets förråd och började omedelbart slipa bort<br />
svetsfog<strong>en</strong>. Det hördes dämpade ljud inifrån hytt<strong>en</strong>.<br />
– Hjälp, hördes ett rop på <strong>en</strong>gelska.<br />
– Håll ut, vi kommer in, skrek Truch<strong>en</strong>ko på <strong>en</strong>gelska<br />
och försökte förställa sin röst.<br />
Det gick ganska fort att slipa bort svets<strong>en</strong>, svetssträng<strong>en</strong><br />
var inte mer än tio c<strong>en</strong>timeter lång. De öppnade dörr<strong>en</strong><br />
med <strong>en</strong> nyckel som Truch<strong>en</strong>ko hade letat upp i kapt<strong>en</strong>shytt<strong>en</strong>.<br />
Två män med tvåveckors skäggstubb satt sida<br />
vid sida, tillsynes skräckslagna i hytt<strong>en</strong>s koj utan att röra<br />
sig.<br />
När Zirganov såg vem hans välgörare var, insåg han att<br />
hans lycka definitivt hade vänt. Ögon<strong>en</strong> miste sin glans<br />
fullständigt. Dödsångest<strong>en</strong> tog över. All hans vanliga<br />
arrogans var som bortblåst. Detta var det värsta sc<strong>en</strong>ario<br />
Zirganov kunde vänta sig i livet.<br />
– Rör du mig, hittar du aldrig Nicky, sa han i ett försök<br />
att hota Truch<strong>en</strong>ko.<br />
– Där har du fel ”tavaritch”, jag har redan hittat honom.<br />
Du har kommit till slutstation<strong>en</strong> på din ynkliga vandring,<br />
här på jord<strong>en</strong>, din förbannade tjuv och kidnappare.<br />
Han komm<strong>en</strong>derade vakterna ut ur hytt<strong>en</strong> och sade åt<br />
dem att ta med sig Zirganovs kompanjon. De stängde<br />
dörr<strong>en</strong> bakom sig.<br />
– Du stal mitt barn Leonid! Det värsta brott man kan<br />
göra mot <strong>en</strong> människa. I nära femton år har jag väntat<br />
på d<strong>en</strong> här stund<strong>en</strong>. Synd att du är så ynklig. Jag kan<br />
knappt döda dig, det känns för lindrigt på något sätt. Nu<br />
kan du väl tala om var du gömde diamanterna.<br />
– Ät skit, sa Torst<strong>en</strong>. Han insåg att han kanske kunde<br />
vinna lite tid, g<strong>en</strong>om att försöka provocera Truch<strong>en</strong>ko<br />
och själv slappna av. Han såg inget vap<strong>en</strong>, det var bara<br />
de två. Zirganov hade inte gett upp, inte ännu.<br />
Diamanterna har försvunnit för gott. Om jag visste var<br />
de fanns, hade jag inte suttit här. Jag trodde att d<strong>en</strong> där<br />
sv<strong>en</strong>sk<strong>en</strong> Charles Thorn hade hittat dem. M<strong>en</strong> det har
han inte. Han har inte <strong>en</strong> aning om några diamanter.<br />
– Vem är Charles Thorn?<br />
– Han är d<strong>en</strong> man som köpte Vassilij Viktorovich’s alias<br />
Feudo´s villa i Sainte Maxime. Han bor granne med<br />
Januzs B<strong>en</strong>dinovs son Michael. Jag antar att du träffat<br />
dem eftersom du hittat mig, det var de två som låste in<br />
oss här.<br />
– Ja, jag har träffat Michael, det var hans fru Ulla som<br />
hittade Nicky, m<strong>en</strong> Thorn har jag inte träffat. Så det är<br />
alltså han som sitter på mina diamanter.<br />
– Trolig<strong>en</strong>. Anting<strong>en</strong> ljuger han, eller så har han inte<br />
hittat gömstället. Jag vet att de har funnits i villan, Vassilij<br />
skulle aldrig blåsa mig. M<strong>en</strong> han blev mördad för något<br />
år sedan, kanske försvann de i samband med mordet.<br />
– Har du någon idé om hur jag kan få tag i dem, så<br />
kanske jag kan tänka mig att b<strong>en</strong>åda dig.<br />
– Ja, det är klart att jag har. M<strong>en</strong> det vill jag inte tala om<br />
för dig, varför skulle jag göra det? Jag är dödsdömd i<br />
vilket fall som helst.<br />
– OK, berätta om din idé. Kanske jag skonar ditt liv. Vi<br />
kanske kan dela på kakan. Det är mycket p<strong>en</strong>gar, äv<strong>en</strong><br />
för mig. Berätta nu om din plan. Vad har du att förlora?<br />
– Aldrig. Hellre dör jag, det vet du.<br />
– Tala om för mig hur du tänker få fram dem, annars är<br />
det slutsnackat. Truch<strong>en</strong>ko fick blixtsnabbt fram <strong>en</strong> vass<br />
kniv ur byxfickan och skar av <strong>en</strong>a handled<strong>en</strong> på<br />
Zirganov, ända in till b<strong>en</strong>et. En stråle av blod sprutade i<br />
<strong>en</strong> båge mot durk<strong>en</strong>. Vill du att jag tar andra handled<strong>en</strong><br />
också?<br />
Inte ett ljud kom från Zirganovs hårt spända läppar.<br />
Han glodde bara trotsigt på Truch<strong>en</strong>ko.<br />
Kallblodigt skar oligark<strong>en</strong> av d<strong>en</strong> vänstra handled<strong>en</strong> på<br />
samma sätt. Blodstrål<strong>en</strong> blev inte lika stark som d<strong>en</strong><br />
första. Han knäppte sedan upp gylf<strong>en</strong> på Zirganovs byxor<br />
och tog ett fast grepp om hans pung.<br />
– Ing<strong>en</strong> man vill bli snöpt, dödsdömd eller ej, eller hur<br />
”tavaritch?”, frågade Trusch<strong>en</strong>ko med ett flin i ansiktet.<br />
Zirganov, började viska något med hes röst. Det var<br />
mycket lågt, han verkade ha förlorat så mycket blod att<br />
hans röst var på väg att försvinna.<br />
– Jag skall berätta! Han viskade på nytt, nu ännu tystare.<br />
Truch<strong>en</strong>ko böjde sig fram för att höra vad han sa. Han<br />
fick lägga sitt öra tätt intill Zirganovs mun innan han var<br />
tillräckligt nära för att höra viskning<strong>en</strong>, hans öra var nu<br />
bara ett par c<strong>en</strong>timeter från ryss<strong>en</strong>s mun. Samtidigt med<br />
<strong>en</strong> ny, knappt hörbar viskning, högg Zirganov till. Med<br />
knivskarp precision satte han tänderna i Truch<strong>en</strong>kos<br />
halspulsåder och bet till med alla de krafter han hade
kvar. Han släppte inte, trots att Truch<strong>en</strong>ko kämpade som<br />
ett lejon för att slita sig fri. Han vred sig som <strong>en</strong> orm för<br />
att skaka av sig sin vampyr, m<strong>en</strong> ing<strong>en</strong>ting hjälpte.<br />
Zirganov hängde kvar i Truch<strong>en</strong>kos strupe som <strong>en</strong> pitbullterrier,<br />
som inte kunde släppa taget. Livvakterna<br />
rusade in i hytt<strong>en</strong> med dragna pistoler när de hörde<br />
oväs<strong>en</strong>det, m<strong>en</strong> de stannade så häftigt att de sprang på<br />
varandra, när de fick se blodbadet. Syn<strong>en</strong> var chockartad,<br />
det sprutade blod överallt. Zirganov ylade som <strong>en</strong><br />
hund. När han insåg att Truch<strong>en</strong>ko var om inte död, så<br />
åtminstone utom all räddning, skrattade han som <strong>en</strong><br />
vansinnig och släppte äntlig<strong>en</strong> taget om pulsådern. Det<br />
sista blodet lämnade snabbt Trusch<strong>en</strong>kos kropp.<br />
Zirganov spottade ut några skinnslamsor på durk<strong>en</strong>. Han<br />
var själv skadad, dö<strong>en</strong>de och nerblodad från topp till tå,<br />
m<strong>en</strong> det hade han lärt sig <strong>en</strong> gång för länge sedan av<br />
Vasilij, att inse att när du är död, då kan ing<strong>en</strong> längre<br />
skada dig.<br />
– Han var <strong>en</strong> dum girig djävul in i det sista. Det var<br />
Leonid Zirganovs sista uttalande i livet, det var knappt<br />
<strong>en</strong>s <strong>en</strong> viskning.<br />
D<strong>en</strong> första av livvakterna som kom in i hytt<strong>en</strong> sköt nu<br />
Zirganov i huvudet med flera skot, helt i onödan. Hela<br />
hytt<strong>en</strong> stank av blod, <strong>en</strong> sötaktig doft och exkrem<strong>en</strong>t<br />
som lämnade männ<strong>en</strong> i dödsögonblicket. Det var vidrigt.<br />
En av livvakterna försökte stoppa blodflödet på sin chef.<br />
Det var lönlöst, hans liv hade redan flytt. D<strong>en</strong> andre<br />
livvakt<strong>en</strong> sköt Zirganovs livrädde kumpan i huvudet.<br />
– Vad skall vi göra? sa d<strong>en</strong> av livvakterna som hade<br />
befälet.<br />
Det finns bara <strong>en</strong> sak att göra, slänga alla tre överbord<br />
och försvinna härifrån fort som fan. Det finns liksäckar<br />
i klädförrådet, i skåpet längst in. Glöm inte att ta med<br />
sänk<strong>en</strong>. Ta också med så många handdukar du kan, vi<br />
måste göra r<strong>en</strong>t i hytt<strong>en</strong> innan vi drar härifrån, det skulle<br />
Truch<strong>en</strong>ko ha krävt. Snabba på!<br />
Det var ett besvärligt arbete att göra r<strong>en</strong>t hytt<strong>en</strong>. Tack<br />
vare att teakdurk<strong>en</strong> var nyoljad, hade blodet inte hunnit<br />
tränga så långt in i träet, vilket underlättade deras mödosamma<br />
arbete <strong>en</strong> smula.<br />
– Klart, eller vad tycker du? sa d<strong>en</strong> yngre.<br />
– Det får duga, svarade befälhavar<strong>en</strong>. Vi drar.<br />
De båda livvakterna hade dumpat tre liksäckar och all<br />
använd städutrustning överbord och gick akterut mot<br />
d<strong>en</strong> plats där de förtöjt motorbåt<strong>en</strong> och hoppade ner.<br />
De såg aldrig skuggan av mann<strong>en</strong> i våtdräkt<strong>en</strong>, som<br />
gömt sig i <strong>en</strong> mörk vrå på akterdäck, dit han visste att de<br />
skulle komma förr eller s<strong>en</strong>are.<br />
Mann<strong>en</strong> höjde <strong>en</strong> pistol och sköt tre skott i de båda
männ<strong>en</strong>, d<strong>en</strong> <strong>en</strong>e efter d<strong>en</strong> andre. De hann inte reagera,<br />
allt var över på tio sekunder. S<strong>en</strong> bytte han magasin och<br />
säkrade pistol<strong>en</strong>, varefter han hoppade ner i båt<strong>en</strong>. Han<br />
lossade <strong>en</strong> hoprullad stålwire som han haft i bältet och<br />
surrade d<strong>en</strong> runt de båda livvakterna och förankrade<br />
d<strong>en</strong> i <strong>en</strong> metallring i aktersnurran. Han öppnade b<strong>en</strong>sintank<strong>en</strong>,<br />
dränkte in <strong>en</strong> tygtrasa med b<strong>en</strong>sin och kastade<br />
loss båt<strong>en</strong>, samtidigt som han hoppade ombord på fartyget.<br />
Han avvaktade tills båt<strong>en</strong> befann sig ett tiotal meter<br />
bort och sköt några skott riktade mot d<strong>en</strong> indränkta<br />
trasan. Båt<strong>en</strong> med de båda männ<strong>en</strong> fattade eld och övertändes<br />
mycket snabbt. B<strong>en</strong>sintank<strong>en</strong> med ett par hundra<br />
liter b<strong>en</strong>sin exploderade och båt<strong>en</strong> sjönk snabbt. D<strong>en</strong><br />
kraftiga utombordsmotorn fungerade utmärkt som<br />
sänke.<br />
Det började bli mörkt. Det skulle dröja innan ev<strong>en</strong>tuella<br />
kroppsdelar från livvakterna skulle flyta upp till Medelhavets<br />
yta. Om de någonsin skulle flyta upp.<br />
Mann<strong>en</strong> steg ner i sin kajak och kastade loss. Lugnt tog<br />
han upp sin kompass, bestämde färdriktning<strong>en</strong> och<br />
paddlade med rytmiska tag tillbaks mot land.<br />
Kapitel 28<br />
Nice<br />
D<strong>en</strong> 6 juni 2004<br />
Sv<strong>en</strong> Nilsson lade på lur<strong>en</strong>. Han såg ut som om han<br />
hade sett ett spöke mitt på ljusa dag<strong>en</strong>. Huvudkontoret i<br />
Stockholm hade just ringt och bett honom redogöra för<br />
sin resa till Barbados med flera medarbetare och deras<br />
damsällskap.<br />
Man hade fått ett anonymt samtal om att resan varit <strong>en</strong><br />
r<strong>en</strong> nöjesresa till <strong>en</strong> chartrad lustjakt, sponsrad av <strong>en</strong><br />
kund i bank<strong>en</strong>.<br />
D<strong>en</strong>na kund hade sedan fått ett lån på 40 miljoner i<br />
bank<strong>en</strong>. Vad hade han för säkerhet?<br />
Nilsson förklarade att det måste vara fråga om ett missförstånd<br />
och hade bett att få ringa tillbaks efter det att<br />
han fick gå ig<strong>en</strong>om akt<strong>en</strong>. Han visste ju att anklagelserna<br />
inte var sanna, m<strong>en</strong> han behövde vinna lite tid för<br />
att samla tankarna.<br />
Han hade g<strong>en</strong>ast plockat fram alla handlingarna och<br />
kunde inte förstå att något var fel, han hade ju ordnat<br />
med <strong>en</strong> formell och ord<strong>en</strong>tlig värdering av fartyget, med<br />
hjälp av bank<strong>en</strong>s eg<strong>en</strong> expert. Det hade inte varit någon<br />
lustresa, tvärtom, det hade varit hårt arbete. Självklart
hade man intagit ett par måltider tillsammans med repres<strong>en</strong>tant<br />
för säljar<strong>en</strong> och bank<strong>en</strong>s personal hade deltagit,<br />
m<strong>en</strong> inget otillbörligt hade ägt rum.<br />
Allt detta hade han med bestämd röst förklarat när han<br />
ringde tillbaks till Stockholm. Hade de inget bättre att<br />
ägna sig åt än att jaga kreativa medarbetare som just<br />
gjort d<strong>en</strong> största <strong>en</strong>skilda affär bankfilial<strong>en</strong> g<strong>en</strong>omfört.<br />
Han påpekade också att kreditgrupp<strong>en</strong> på huvudkontoret<br />
i Stockholm tagit det slutgiltiga beslutet att bevilja<br />
kredit<strong>en</strong>.<br />
– Stopp och belägg, sa röst<strong>en</strong> i Stockholm, bank<strong>en</strong>s<br />
chefscontroller i eg<strong>en</strong> hög person, ing<strong>en</strong> stöddig attityd<br />
hjälper dig ur d<strong>en</strong> här härvan. Jag föreslår att du skaffar<br />
<strong>en</strong> förbannat bra advokat och diskuterar med honom<br />
hur du skall sköta ditt försvar. Du kommer att häktas<br />
inom <strong>en</strong> timme i din frånvaro vid Stockholms Tingsrätt<br />
för grov trolöshet mot huvudman, tagande av muta med<br />
mera. Detta för att vi skall kunna begära dig utlämnad<br />
till Sverige.<br />
– M<strong>en</strong> vad m<strong>en</strong>ar du, vad har jag gjort?<br />
– Du har, förmodlig<strong>en</strong> i <strong>mask</strong>opi med <strong>en</strong> storsvindlare,<br />
lurat bank<strong>en</strong> på 40 miljoner dollar, dessutom har du via<br />
<strong>en</strong> bulvan köpt <strong>en</strong> mindre båt som var i pant hos bank<strong>en</strong><br />
till underpris, för att sedan omregistrera d<strong>en</strong> i ditt<br />
eget namn. Detta handlar ju om <strong>en</strong> r<strong>en</strong> stöld från din<br />
eg<strong>en</strong> arbetsgivare, eller grov trolöshet mot huvudman,<br />
som det heter på juristspråk. sex års fängelse kan man<br />
få för sånt!<br />
– Vi har dessutom bildbevis på hur du regelbundet<br />
umgås med <strong>en</strong> kvinna som vi misstänker står i <strong>mask</strong>opi<br />
med fartygssvindlar<strong>en</strong>. Rätt avancerade bilder om jag<br />
får säga, tagna på olika ställ<strong>en</strong> i Karibi<strong>en</strong>. Hon ser inte<br />
illa ut, m<strong>en</strong> för fan Sv<strong>en</strong>, sköt dina affärer lite mer diskret.<br />
Jag är säker på att det finns fler bevis, när vi börjar<br />
leta ord<strong>en</strong>tligt.<br />
– M<strong>en</strong> fartyget då, det kan vi ju ta i mät!<br />
– Vilket fartyg?<br />
– Det som kund<strong>en</strong> köpte! Vi har ju varit ombord och<br />
kollat allt. Alla papper är i ordning. Fartyget var i ypperligt<br />
skick!<br />
– Det finns inget fartyg, Sv<strong>en</strong>. Det fartyg du ”besiktigade”,<br />
var chartrat under d<strong>en</strong> vecka du var där med<br />
halva bankfilial<strong>en</strong> i släptåg. Fartyget har aldrig varit till<br />
salu. Vi har naturligtvis kollat. En förundersökning är<br />
nästan avslutad.<br />
Alla skeppshandlingar är förfalskade, liksom namn,<br />
adress<strong>en</strong> och kontonummer till ägar<strong>en</strong>. Kontot finns,<br />
förlåt fanns på Cayman Island. Det är numera avslutat.<br />
Ett snyggt jobb, det skall villigt erkännas.<br />
Vi lär aldrig hitta mann<strong>en</strong> som chartrade jakt<strong>en</strong>.
Sv<strong>en</strong> kände hur han något varmt spred sig i byxorna.<br />
Helvete, detta är inte sant! Jo tyvärr, han hade pissat på<br />
sig!<br />
Urin<strong>en</strong> rann längs b<strong>en</strong>et, ner i <strong>en</strong> av hans dyrbara <strong>en</strong>gelska<br />
handgjorda skor.<br />
Direktör Nilsson reste sig och försvann så diskret han<br />
kunde från kontoret. Klafs, klafs, klafs, lät det när han<br />
gick. Hans sekreterare stirrade häpet på sin chef, som<br />
lämnade <strong>en</strong> rännil av vätska efter sig när han gick. Konstigt,<br />
han luktade piss!?<br />
Hur fan hade de fått reda på hans smarta affär och vem<br />
hade avslöjat honom. Fanns det någon som hatade honom?<br />
Vad hade han i så fall gjort? Han måste få vara<br />
<strong>en</strong>sam <strong>en</strong> stund och sortera tankarna, tänkte han och<br />
satte sig i bil<strong>en</strong> och körde mot hamn<strong>en</strong> i Saint Tropez,<br />
där han placerat sin ögonst<strong>en</strong>, Erkkis gamla 59 fot Sea<br />
Ray. Frakt<strong>en</strong> från Cayman till Frankrike hade skett med<br />
ett ryskt fartyg som tog d<strong>en</strong> ombord för <strong>en</strong> spottstyver.<br />
Det var d<strong>en</strong> förre ryske kapt<strong>en</strong><strong>en</strong> på båt<strong>en</strong>, när d<strong>en</strong> hade<br />
gått som Daycharter, som hade kontakter med ett rederi.<br />
Hygglig kille. Alltför hygglig kanske, nu började han<br />
förstå att det kanske var <strong>en</strong> komplott!<br />
Bilder, var hans nästa tanke, någon hade tagit bilder på<br />
något som han inte hade <strong>en</strong> aning om. Vad hade han<br />
gjort på Bahamas? Han försökte komma ihåg vad som<br />
hade hänt på hotellrummet. Visserlig<strong>en</strong> hade han varit<br />
full som ett ägg, m<strong>en</strong> att han skulle ha…..<br />
Vänta nu för helvete, kan det vara så <strong>en</strong>kelt. Besättning<strong>en</strong><br />
på båt<strong>en</strong> blev förbannade för att han köpte båt<strong>en</strong>,<br />
som fick till följd att de blev av med sina arbet<strong>en</strong>,<br />
hade spelat honom ett spratt, som hämnd? Hur hade de<br />
fått reda på att det var han som låg bakom köpet av<br />
båt<strong>en</strong>? Kate förstås. Hon kunde ha tjuvlyssnat. Bilderna,<br />
var de med honom och Kate? Fan i helvete.<br />
Han började långsamt fatta sambandet. Alla bitar föll på<br />
plats. Han hade trolig<strong>en</strong> blivit drogad på hotellet, han<br />
hade aldrig mått så dåligt av sprit i hela sitt liv. Så måste<br />
det ha gått till, något i hans drinkar!<br />
Finn<strong>en</strong>, vad han nu hette, kapt<strong>en</strong> på båt<strong>en</strong>, Kate och d<strong>en</strong><br />
där helsingborgar<strong>en</strong>, Charles Thorn! Alla hade varit med<br />
i spelet på ett eller annat sätt. Han måste ta reda på vad<br />
bank<strong>en</strong> visste om Thorn. Hur hade han råd att bo i <strong>en</strong><br />
lyxvilla på Rivieran? Hur inblandad var han i komplott<strong>en</strong>?<br />
M<strong>en</strong> först måste han försöka rädda de tolv miljoner<br />
dollar, som skojarna själva satt in i fartygsaffär<strong>en</strong>, själva<br />
företaget fanns ju kvar. Han skulle min själ se till att de<br />
fick kvarstad på hela skit<strong>en</strong>.<br />
Nu skall de djävlarna få se vem de stungit har, tänkte
Sv<strong>en</strong>. Han skulle nog se till att de hamnar bakom galler<br />
och att han skulle få upprättelse. Han tänkte samla alla<br />
bevis han kunde.<br />
Han kände sig g<strong>en</strong>ast lite bättre till mods.<br />
Snabbt måste det gå, han hade inte <strong>en</strong> minut att förlora.<br />
Han ringde från sin mobiltelefon till bank<strong>en</strong> och bad att<br />
få tala med sin närmaste medarbetare.<br />
– Hej, det är Sv<strong>en</strong>. Jag blev tvung<strong>en</strong> att försvinna i ett<br />
viktigt är<strong>en</strong>de, jag hade inte tid att meddela dig. Det är<br />
<strong>en</strong> sak jag måste be dig om:<br />
– Kontakta vår chefsadvokat och be honom ordna med<br />
<strong>en</strong> stämning mot det bolag som köpte fartyget i förra<br />
veckan. Företaget heter Grand Cayman Fish and Joy<br />
Ltd, med säte i Georgetown. Jag har tagit reda på att<br />
dokum<strong>en</strong>t<strong>en</strong> som låg till grund för affär<strong>en</strong> var falska. Vi<br />
måste få till <strong>en</strong> kvarstad på alla tillgångar i det bolaget as<br />
soon as possible!<br />
Kollegan svarade inte, det var tyst i lur<strong>en</strong><br />
– Hallå, hör du mig?<br />
– Jag hör dig. M<strong>en</strong> vi har fått order att inte tala med dig.<br />
Du bör nog inte visa dig här i närhet<strong>en</strong>. Polis<strong>en</strong> har varit<br />
och letat efter dig. Det är allt jag törs säga. Jag lägger på.<br />
Samtalet bröts.<br />
Sv<strong>en</strong> satt och stirrade på sin mobiltelefon. Blekare än<br />
han någonsin varit körde han sista bit<strong>en</strong> ner till hamn<strong>en</strong>.<br />
Han parkerade bil<strong>en</strong> och gick ombord på sin lustjakt.<br />
Problemet var att han inte hade behörighet att framföra<br />
fartyg av d<strong>en</strong>na storlek, m<strong>en</strong> han var i d<strong>en</strong> situation<strong>en</strong><br />
att han kunde ta det ev<strong>en</strong>tuella straff som olovligt framförande<br />
av fartyg skulle kunna innebära.<br />
Han hade varit med på ett par turer med inhyrd kapt<strong>en</strong>,<br />
så han visste att det gick ganska lätt att manövrera ut<br />
båt<strong>en</strong> från kaj<strong>en</strong> med hjälp av bogpropellern. Han lossade<br />
förtöjningarna och startade upp motorerna. Med<br />
hjälp av bogpropellern fick han ut för<strong>en</strong> och drog på<br />
reglaget framåt. Försiktigt, ytterst försiktigt framåt. Långsamt,<br />
för att inte väcka uppmärksamhet manövrerade<br />
han ut båt<strong>en</strong> ur hamn<strong>en</strong>, ut på öppet vatt<strong>en</strong>.<br />
Efter att ha gått <strong>en</strong> halvtimme längs kust<strong>en</strong>, stoppade<br />
han motorerna. Han fällde ankaret och konstaterade att<br />
båt<strong>en</strong> låg still i det lugna klarblå vattnet.<br />
Han gick in i salong<strong>en</strong> och fram till bar<strong>en</strong>, där han hällde<br />
upp ett stort glas whisky. På bordet i kabin<strong>en</strong>, upptäckte<br />
han ett tjockt vadderat kuvert i C4 format, det<br />
hade han inte sett förut.<br />
Ivrigt slet han upp kuvertet och fick se dem alla.<br />
Bilderna!
Först såg han bilder från sitt rum på Barbados Hilton,<br />
där han låg på rygg och lät Kate rida honom. Han hade<br />
ett fånigt flin på läpparna. D<strong>en</strong>na situation kom han<br />
överhuvudtaget inte ihåg <strong>en</strong> sekund av.<br />
Nästa sekv<strong>en</strong>s var bilder där han satt på Grand Cayman<br />
och åt tillsammans med Kate, och i auktionslokal<strong>en</strong> tillsammans<br />
med h<strong>en</strong>ne och bulvan<strong>en</strong> från V<strong>en</strong>ezuela. Inget<br />
farligt i och för sig, m<strong>en</strong> kunde kanske vara komprometterande<br />
om de sattes in i fel sammanhang.<br />
Det fanns <strong>en</strong> bild där han var med när båt<strong>en</strong> lyftes ombord<br />
på lastfartyget i Georgetowns hamn. I bakgrund<strong>en</strong><br />
fanns Kate, le<strong>en</strong>de.<br />
D<strong>en</strong> värsta bildsvit<strong>en</strong> var ombord på fartyget, i Kates<br />
hytt i utanför Bahamas. Bilderna föreställde det älskande<br />
paret Sv<strong>en</strong> och Kate, framifrån, bakifrån, från alla sidor.<br />
Han betraktade länge <strong>en</strong> bild där han låg nak<strong>en</strong><br />
med full erektion, med hämtehåret som han brukade<br />
kamma åt sidan för att dölja d<strong>en</strong> begynnande flint<strong>en</strong><br />
hängande åt fel håll, rakt ner framför ansiktet. Patetiskt.<br />
Hur fan hade bild<strong>en</strong> kommit till, han kom inte ihåg ett<br />
dugg!<br />
Hur hade han kunnat inbilla sig att <strong>en</strong> så ung och dessutom<br />
otroligt läcker kvinna skulle tända på <strong>en</strong> halvgam-<br />
mal bankman, med slapp, hängande mage. Aldrig förr<br />
hade han hatat sig själv som i d<strong>en</strong>na stund. Han tänkte<br />
på sin hustru. De hade ett långt harmoniskt äkt<strong>en</strong>skap<br />
bakom sig, tre barn som ännu inte var vuxna, han älskade<br />
dem alla fyra. Vad fan hade han tänkt på? Hur<br />
skulle han någonsin återvinna sin frus förtro<strong>en</strong>de om<br />
hon fick se dessa bilder?<br />
Längst bak i hög<strong>en</strong> med bilder, fanns ett <strong>mask</strong>inskrivet<br />
dokum<strong>en</strong>t. Han läste:<br />
Hej Sv<strong>en</strong>,<br />
Kände att jag var tvung<strong>en</strong> att skicka ett exemplar av<br />
semesterbilderna, utmärkt skärpa va?<br />
Hoppas du inte låter dem hamna i orätta händer, det<br />
skulle inte vara bra för din image.<br />
Sv<strong>en</strong> sjönk ihop och satt gråtande som ett barn med alla<br />
bilderna framför sig. Han skämdes för allt. Han hade<br />
pissat i byxorna, han hade varit otrog<strong>en</strong>, han hade lurat<br />
bank<strong>en</strong> på <strong>en</strong> massa p<strong>en</strong>gar för sin privata girighets skull<br />
och dessutom orsakat bank<strong>en</strong> <strong>en</strong> förlust på 40 miljoner<br />
dollar, utan att han tjänat ett öre på kupp<strong>en</strong>.<br />
– Hur känns det? Du mår inte så bra just nu va? En röst<br />
hördes utanför salongsdörr<strong>en</strong>. Han kunde inte ta fel på<br />
d<strong>en</strong> finska brytning<strong>en</strong>.
In i kabin<strong>en</strong> stegade Erkki och Kate, det två personer<br />
som Sv<strong>en</strong> hatade mest på jord<strong>en</strong>. Hans första tanke var<br />
att resa sig upp och försöka strypa dem <strong>en</strong> och <strong>en</strong>, m<strong>en</strong><br />
han insåg att han hamnat i ett såväl fysiskt som psykiskt<br />
underläge.<br />
Sv<strong>en</strong> glodde på dem med rödsprängda ögon och reste<br />
sig upp.<br />
– Hur fan kom ni ombord? Jag m<strong>en</strong>ar ni har ing<strong>en</strong> rätt<br />
att…..<br />
– Vi har bara väntat på att du skulle komma ner till<br />
hamn<strong>en</strong> för att njuta av d<strong>en</strong> fina båt<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> visste inte<br />
att du hade behörighet att köra d<strong>en</strong>. Gratulerar till kapt<strong>en</strong>sexam<strong>en</strong>!<br />
Förrest<strong>en</strong>, bjuder du på <strong>en</strong> Gin Tonic, så vi kan snacka<br />
business? sa Erkki. Det finns massor i bar<strong>en</strong> om du inte<br />
druckit upp all min sprit.<br />
– Tag vad fan ni vill ha, ni har ju redan förstört mitt liv.<br />
– Nu skall vi inte vara otrevliga, sa Erkki, låt oss vara<br />
konstruktiva.<br />
Han hällde upp tre Gin Tonics i rejäla glas och serverade<br />
Kate det <strong>en</strong>a. Han sträckte ett glas mot Sv<strong>en</strong>. Du behöver<br />
<strong>en</strong> drink du också, så som du ställt till det.<br />
– Lyssna nu noga. Jag har ett förslag, fortsatte Erkki, ett<br />
förslag som kan få dig ur anklagels<strong>en</strong> för grov trolöshet<br />
mot huvudman, det är aldrig trevligt att bli fälld för det.<br />
Det andra eländet, att du orsakat bank<strong>en</strong> <strong>en</strong> förlust på<br />
40 miljoner dollar, kan du nog skaka av dig med hjälp<br />
av <strong>en</strong> bra advokat, m<strong>en</strong> att du var så djävla korkad att<br />
du trodde att du kunde stjäla p<strong>en</strong>gar från din eg<strong>en</strong> bank<br />
och komma undan, det är ta mig fan magstarkt.<br />
Det avtal du skrev på, när du tog över min båt, från d<strong>en</strong><br />
där bulvan<strong>en</strong> från V<strong>en</strong>ezuela, finns förhoppningsvis bara<br />
i två exemplar. Ja, jag säger min båt eftersom jag köpt<br />
och betalt d<strong>en</strong> i god tro och haft <strong>en</strong> massa kostnader för<br />
att få d<strong>en</strong> i det skick d<strong>en</strong> är nu. För att inte tala om alla<br />
p<strong>en</strong>gar jag lagt ut för hamnhyra i Nice som jag tvingades<br />
betala under tid<strong>en</strong> d<strong>en</strong> byggdes om, utan att jag kunde<br />
använda vraket.<br />
Här är mitt förslag:<br />
– Vi gör upp nya avtal, där Fernandez överlåter båt<strong>en</strong><br />
till ett företag som jag äger, då kan de aldrig åtala dig för<br />
trolöshet mot huvudman. Det tjänar du två års fängelse<br />
på. Vad det gäller d<strong>en</strong> stora affär<strong>en</strong>, så har du alla möjligheter<br />
att bevisa god tro. Du har ju <strong>en</strong> kreditnämnd i<br />
bank<strong>en</strong> som delar på ansvaret för alla beslut. Du är inte<br />
ordförande i kreditnämnd<strong>en</strong>. Stockholm har godkänt<br />
affär<strong>en</strong>. Det finns vittn<strong>en</strong> som kan gå i god för att du<br />
undersökt fartyget noga och att du inte kunde veta att
det inte var till salu. Jag kan övertala Thorn att ställa upp<br />
som vittne.<br />
Då kan du gå tillbaks till bank<strong>en</strong> med huvudet högt. Det<br />
värsta som kan hända är att du får spark<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> ditt liv<br />
och äkt<strong>en</strong>skap är räddat.<br />
– Bilderna, sa Sv<strong>en</strong>, de har ju bilderna. De sa också att<br />
de visste att jag registrerat båt<strong>en</strong> i mitt eget namn. De<br />
ringde från bank<strong>en</strong> i Stockholm.<br />
– De har inte bilder på ett skit som håller i domstol, eller<br />
<strong>en</strong>s internt, m<strong>en</strong> det kunde du ju inte veta. Det <strong>en</strong>da de<br />
har är bild<strong>en</strong> där du övervakar lastning<strong>en</strong> av båt<strong>en</strong> och<br />
<strong>en</strong> bild där du ligger nak<strong>en</strong> och full i <strong>en</strong> säng. Det är inte<br />
olagligt att vara full, eller hur? Hur skall de kunna bevisa<br />
om du var full eller sjösjuk förrest<strong>en</strong>?<br />
– M<strong>en</strong>ar du att de andra bilderna…?<br />
– De stannar hos oss. Så länge du är <strong>en</strong> snäll bankman<br />
och håller käft kommer dom att ligga på ett mycket säkert<br />
ställe.<br />
Det jag vill är bara att få tillbaka båt<strong>en</strong> som du stal från<br />
mig, jag gillar inte att distribuera porrbilder.<br />
Du hade aldrig behövt larma bank<strong>en</strong> att du hittat ett<br />
gammalt vrak, om du inte blivit så kåt på att köpa d<strong>en</strong><br />
för eg<strong>en</strong> räkning. Girighet<strong>en</strong>s pris får du förstås finna<br />
dig i att betala, m<strong>en</strong> du har väl goda bankförbindelser,<br />
hoppas jag.<br />
Erkki lade fram dokum<strong>en</strong>t<strong>en</strong> som visade att Antonio<br />
Augusto Fernandez hade sålt <strong>en</strong> 59 fots Sea Ray till Florida<br />
Yacht Charter Co Inc., Fort Lauderdale. Skicka både<br />
exemplar<strong>en</strong> till Fernandez och be honom riva det gamla<br />
avtalet, skriva på det nya och returnera ett ex till Florida,<br />
adress<strong>en</strong> får du av mig. Kom ihåg att bank<strong>en</strong> inte har<br />
sett några dokum<strong>en</strong>t att du äger båt<strong>en</strong>, det är ju omöjligt.<br />
De har bara fått <strong>en</strong> falsk anmälan från någon djävla<br />
idiot eller hur?<br />
– Varsågod Sv<strong>en</strong>, upp med hakan. Du skall se att det<br />
ordnar sig. Inte gråta nu.<br />
Det var ynkligt att skåda d<strong>en</strong>ne självsäkre man rasa ihop<br />
så fullständigt. Han samlade ihop bilderna och lade dem<br />
i kuvertet.<br />
– Hur kunde du behandla <strong>en</strong> människa så illa? sa han<br />
och såg på Kate.<br />
– Du stal mitt jobb, så jag tog din heder, hur lit<strong>en</strong> d<strong>en</strong><br />
var visste jag inte då. Det är inget personligt, det är bara<br />
affärer.<br />
– Jag kan ta över rodret sa Erkki, jag har formell kompet<strong>en</strong>s<br />
att framföra ett fartyg av d<strong>en</strong> här storlek<strong>en</strong>.<br />
De gick sakta tillbaks till St Tropez.<br />
Direktör Nilsson mönstrade av. Förkrossad, m<strong>en</strong> ändå<br />
lite lättare till mods.
Kapitel 29<br />
Sainte Maxime<br />
D<strong>en</strong> 20 juni 2004<br />
Stackars Nicky, han miste sin far och styvfar samma<br />
dag. Han blev helt förvirrad närfadern aldrig kom tillbaks<br />
till Eze. Vi väntade till s<strong>en</strong>a kväll<strong>en</strong> och åkte sedan<br />
hem till Sainte Maxime.<br />
Nicky fick bo hos oss några dagar. Det var svårt att<br />
förklara att det som hänt inte hade det minsta med honom<br />
att göra, att det var <strong>en</strong> femton år gammal v<strong>en</strong>detta<br />
som förmodlig<strong>en</strong> resulterat i att både hans biologiske<br />
far och hans ”styvfar” hade tagit livet av varandra.<br />
Ulla försökte berätta histori<strong>en</strong> så långt hon kände till<br />
d<strong>en</strong>.<br />
Vi tog också kontakt med Ecaterina i Stockholm och<br />
berättade att Zirganov och Truch<strong>en</strong>ko hade försvunnit<br />
och bad h<strong>en</strong>ne komma för att ta hand om Nicky.<br />
Ulla försökte ta kontakt med myndigheterna i Ukraina<br />
för att hjälpa Nicky att få sin id<strong>en</strong>titet fastställd. Det skulle<br />
säkert ta sin tid det fanns inte många som ville rota i<br />
oligark<strong>en</strong>s öde.<br />
Hon fick reda på att Nickys biologiska mor hade dött<br />
när han var fem år. Nu hade han bara Ecaterina kvar.<br />
Ulla tog farväl av dem på flygplats<strong>en</strong>. De grät alla tre,<br />
det blev ju ett sorgligt slut på återför<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> på<br />
något sätt var det logiskt att det skull gå så. Det var svårt<br />
att tänka sig ett lyckligt slut, med tanke på vad som hänt<br />
mellan de båda männ<strong>en</strong>.<br />
***<br />
Ett tjockt kuvert hade anlänt med UPS till Ulla och Michael<br />
dag<strong>en</strong> efter mötet i Eze. Det innehöll alla skeppspapper<br />
med överföring av äganderätt<strong>en</strong> till fartyget Elise<br />
hemmahörande i Isle of Man, allt <strong>en</strong>ligt fullmakt från<br />
ägar<strong>en</strong> Jeg<strong>en</strong>evj Truch<strong>en</strong>ko och undertecknat av mäklar<strong>en</strong><br />
och <strong>en</strong> känd advokat från Monaco.<br />
Vi beslöt oss för att ta oss ut till fartyget, Michael, Erkki<br />
och jag. Flickorna hade ing<strong>en</strong> lust att följa med.<br />
Fartyget låg övergivet stilla guppande. Det var lite<br />
spöklikt, vi visste inte vad som väntade oss ombord.<br />
Vi började med att gå ner till d<strong>en</strong> hytt där jag och Michael<br />
hade slängt in Zirganov och hans anonyme kumpan.<br />
Min svetsning av dörr<strong>en</strong> var bortslipad. Någon hade<br />
målat dörr och karm, så vi var nästan tveksamma till att
det var rätt hytt vi tittade på. Dörr<strong>en</strong> var olåst.<br />
I hytt<strong>en</strong> syntes inte ett spår efter strid av något slag.<br />
Säng<strong>en</strong> var bäddad med r<strong>en</strong>a lakan. Det luktade starkt<br />
av r<strong>en</strong>göringsmedel. Teakdurk<strong>en</strong> var nyoljad. Utan tvekan<br />
hade något hänt som krävt <strong>en</strong> ord<strong>en</strong>tlig r<strong>en</strong>göring.<br />
Vi tog oss tid att studera fartyget i detalj. Hela fartyget<br />
andades lyx och flärd, med jacuzzi både på övre däck<br />
och i <strong>en</strong> spa-avdelning med både gym och bastu. Åtta<br />
lyxhytter och <strong>en</strong> ”owners cabin” som var gigantisk. På<br />
undre däck fanns 14 <strong>en</strong>kelhytter för besättning<strong>en</strong> och<br />
<strong>en</strong> lite finare svit med kontors- och sovavdelning, förmodlig<strong>en</strong><br />
avsedd för kapt<strong>en</strong><strong>en</strong>.<br />
– Hur kunde alla försvinna helt spårlöst? undrade jag.<br />
Tror ni att de mördade Zirganov? Vad hände med<br />
Truch<strong>en</strong>ko och livvakterna!<br />
– De försvann, sa Michael, det är det <strong>en</strong>da som betyder<br />
något.<br />
– Du får trettio miljoner dollar för fartyget sa Erkki till<br />
Michael, det är sju miljoner mindre än vad mäklar<strong>en</strong><br />
begärt. Vad säger du och Ulla om det?<br />
– Det kan jag svara på direkt, att det går Ulla aldrig med<br />
på, svarade Michael allvarligt.<br />
Erkki såg lite besvik<strong>en</strong> ut, han hade hoppats på lite rabatt,<br />
inte minst för sitt diskreta utförda jobb, ett jobb<br />
som bara Michael och han kände till.<br />
– Låt mig säga så här, sa Michael. Ulla har inga goda<br />
minn<strong>en</strong> från d<strong>en</strong> här båt<strong>en</strong>. Hon vill inte se d<strong>en</strong> eller ha<br />
några p<strong>en</strong>gar för d<strong>en</strong>, eftersom hon aldrig skulle kunna<br />
glädja sig åt de p<strong>en</strong>garna. M<strong>en</strong> eftersom du har erbjudit<br />
trettio miljoner dollar, så har jag ett förslag.<br />
Du skänker femton miljoner dollar till <strong>en</strong> stiftelse för<br />
föräldralösa eller på annat sätt utsatta barn i Ukraina.<br />
För att fond<strong>en</strong> inte skall komma i orätta händer, vill jag<br />
att Ullas föräldrar, som bor i Kiev, skall vara ansvariga<br />
för hur avkastning<strong>en</strong> fördelas.<br />
S<strong>en</strong> är fartyget ditt.<br />
Jag har aldrig sett Erkki så lycklig. Han kramade alla.<br />
– Säg bara till vart p<strong>en</strong>garna skall skickas. Dessutom<br />
vill jag härmed passa på att bjuda er alla till Kates och<br />
mitt bröllop på Cayman Island så snart vi tagit oss dit.<br />
Jag skall bara få varvet i Cannes att komplettera skutan<br />
lite för ett visst ändamål.<br />
Vi åkte tillbaks till St Tropez förtöjde båt<strong>en</strong>. Erkki bad<br />
att få visa något.<br />
I hamn<strong>en</strong> låg hans gamla Sea Ray. Titta! sa Erkki, här<br />
har vi min andra båt som jag också köpt billigt. Mitt livs<br />
bästa vecka måste jag säga. Jag har friat och fått ja och<br />
skaffat två hyfsade flytetyg.<br />
– Vad har du nu hittat på? frågade jag.<br />
– Bankdirektör<strong>en</strong> fick kalla fötter, sa Erkki. Bank-
ledning<strong>en</strong> i Stockholm anklagade honom för trolöshet<br />
mot huvudman, bland annat i samband med att han köpt<br />
min Sea Ray till underpris och därmed luggat sin arbetsgivare,<br />
m<strong>en</strong> också på grund av hans inblandning i<br />
<strong>en</strong> jättesvindel som bank<strong>en</strong> nylig<strong>en</strong> utsatts för. Det sista<br />
tror jag aldrig de kan sätta dit honom för, m<strong>en</strong> g<strong>en</strong>om att<br />
erbjuda honom hjälp med att lösa hans bekymmer med<br />
problem nummer ett, min gamla båt, som kunde ha gett<br />
honom sex års fängelse, lyckades jag övertala honom<br />
att skriva över båt<strong>en</strong> på mig retroaktivt, så var d<strong>en</strong> sak<strong>en</strong><br />
ur värld<strong>en</strong>. Förrest<strong>en</strong> lovade jag att du skulle intyga<br />
hans oskuld om det behövs, det har du väl inget emot?<br />
Ni gamla Helsingborgare måste väl hålla ihop!<br />
Det är ju inte svindelaffär<strong>en</strong> han skall vara rädd för, där<br />
kan de aldrig bevisa någon försumlighet eller trolöshet,<br />
utan det var när han ropade in min båt till underpris för<br />
eg<strong>en</strong> vinning, som han begick sitt livs misstag. Så man<br />
kan säga att han föll på <strong>en</strong> skitsak, sin girighet.<br />
Erkki flinade belåtet.<br />
Tre veckor s<strong>en</strong>are hade Erkki fått ombyggnad<strong>en</strong> av fartyget<br />
klar och var klar för avfärd. Han hade låtit installera<br />
<strong>en</strong> däckskran så att han kunde lyfta upp sin Sea Ray<br />
på övre däck, där d<strong>en</strong> låg tryggt förankrad i <strong>en</strong> nybyggd<br />
båtvagga.<br />
Kate stod på kaj<strong>en</strong> med <strong>en</strong> champagneflaska i hand<strong>en</strong>.<br />
Hon svepte iväg flaskan som krossades mot skrovet och<br />
sa:<br />
– Ditt namn skall vara Katharina. Må lycka och välgång<br />
följa dig och din besättning på dina resor över hav<strong>en</strong>.<br />
Katharina var Kates riktiga namn. Vad vore mer passande?<br />
Erkki i vit kapt<strong>en</strong>suniform stod på bryggan och vinkade<br />
farväl, med sin älskade Kate och h<strong>en</strong>nes föräldrar<br />
när de stävade ut ur hamn<strong>en</strong>.<br />
De hade lyckats mönstra på <strong>en</strong> tillräckligt stor besättning<br />
för att klara resan till Cayman, dit äv<strong>en</strong> Kates föräldrar<br />
skulle flytta. Alla skulle arbeta ombord på, det<br />
var r<strong>en</strong>a familjeidyll<strong>en</strong>.<br />
En blek man stod i skuggan av <strong>en</strong> palm och tittade på<br />
spektaklet. Han såg inte glad ut. Vind<strong>en</strong> slet tag i hans<br />
glesa hår så att de långa hårstråna som skulle dölja flint<strong>en</strong><br />
föll ner och hängde längs med ansiktet. Han gick<br />
med nedböjt huvud därifrån.
Kapitel 30<br />
St Paul de V<strong>en</strong>ce<br />
30 juni 2004<br />
Det kändes på något sätt som att vi aldrig riktigt kunde<br />
eliminera det hot som varit riktat mot oss alltsedan<br />
sprängning<strong>en</strong> av vårt hus. M<strong>en</strong> det var dags att summera<br />
vår<strong>en</strong>s och sommar<strong>en</strong>s äv<strong>en</strong>tyr. Hur skulle vi äntlig<strong>en</strong><br />
få fred och ro för att kunna njuta av livet utan att<br />
vara jagade av gangsters vars <strong>en</strong>da drivkraft i livet var<br />
att berika sig. Jag längtade efter att ha tråkigt, så kändes<br />
det faktiskt.<br />
– Har vi kvar några fi<strong>en</strong>der?<br />
Michael satt tyst ett tag, som om han ville vara säker på<br />
att formulera sig rätt. Så sa han:<br />
– Truch<strong>en</strong>ko, Zirganov och deras vakter är borta för<br />
gott. Det kan vi vara säkra på.<br />
– Deras vakter! Hur kan du vara så säker? undrade jag.<br />
– Jag har ett vittne, mer tänker jag inte säga, det betyder<br />
inget vem vittne är, m<strong>en</strong> jag litar på det. Jag är inte så<br />
dum att jag inte skaffade mig förstahandsinformation<br />
om vad som hände på fartyget.<br />
– Ett vittne? Sade jag frågande, m<strong>en</strong> fortsatte inte m<strong>en</strong>ing<strong>en</strong>.<br />
Nu fattade jag vem vittnet var, m<strong>en</strong> sa inget utan<br />
stirrade rakt fram i ett försök att inte röja vad jag tänkte.<br />
– Jag har funderat på det du berättade om det saknade<br />
vinet som skulle ha ingått i leverans<strong>en</strong>, fortsatte Michael.<br />
Feudo var ing<strong>en</strong> idiot. Det fanns <strong>en</strong> anledning till<br />
att Zirganov kom till ditt hus för att leta efter diamanterna.<br />
Köpar<strong>en</strong> fanns i Sverige. Trolig<strong>en</strong> var det Zirganov<br />
som ropade in det. Trots allt tog han ju <strong>en</strong> risk g<strong>en</strong>om att<br />
bryta sig in i <strong>en</strong> villa, där det bor personer han inte känner<br />
till. Jag m<strong>en</strong>ar att det kunde finnas beväpning och<br />
andra skyddsanordningar som folk normalt har på Rivieran.<br />
Zirganov måste ha känt till var han kunde hitta diamanterna<br />
och att de alltså måste finnas hos er. Vi får nog aldrig<br />
veta var de blev av. M<strong>en</strong> det viktigaste är att det inte<br />
längre finns någon som tror att de finns hos vark<strong>en</strong> er<br />
eller oss, så kanske vi slipper fler inbrott.<br />
– Det finns fortfarande någon som kan ha d<strong>en</strong> information<strong>en</strong>,<br />
sa jag, Ecaterina. Vem vet vilka kontakter hon<br />
har. Glöm inte vem som varit h<strong>en</strong>nes läromästare.<br />
– M<strong>en</strong>ar du att hon tänker söka rätt på diamanterna?<br />
frågade Chantal. Skall det aldrig ta slut?<br />
– Ja just det, fyllde Ulla på, tänker ni mörda h<strong>en</strong>ne och<br />
kanske Nicky också för säkerhets skull?<br />
– Nej, missförstå mig inte, jag vill bara vara säker på att<br />
ing<strong>en</strong> någonsin tror att vi har dem.
Eller så får vi väl leta upp dem och visa att vi gjort oss<br />
av med eländet.<br />
– Jag kan inte släppa tank<strong>en</strong> på att allt som hänt har<br />
något att göra med vinet som du sålde via Lapointe.<br />
Som om auktion<strong>en</strong> bara var <strong>en</strong> slags signal till Zirganov.<br />
Kan du kontrollera om det fanns någon skillnad mellan<br />
säljnotan och d<strong>en</strong> specifikation du fick av d<strong>en</strong> där vinhandlar<strong>en</strong><br />
deLeurs och säljnotan ?<br />
– Jag skall leta upp pärm<strong>en</strong> med mina papper, sa jag,<br />
gick in på mitt kontor och kom tillbaks med de två dokum<strong>en</strong>t<br />
som Michael frågat efter.<br />
Vi läste noggrant ig<strong>en</strong>om de båda handlingarna och<br />
upptäckte att säljnotan tog upp 36 flaskor vitt vin, som<br />
inte fanns med på deLeurs ursprungliga specifikation.<br />
– Vänta nu för fan, sa jag, Opp<strong>en</strong>heimer, är det inte<br />
namnet på <strong>en</strong> sydafrikansk diamantkung, eller var har<br />
jag hört det förut?<br />
– Ing<strong>en</strong> aning sa Michael, m<strong>en</strong> där finns kanske <strong>en</strong> ledtråd.<br />
Det kanske var <strong>en</strong> signal till Zirganov, ja det är<br />
klart. De måste ha avtalat att Feudo skulle signalera diskret<br />
att det var dags att ropa in Opp<strong>en</strong>heimer.<br />
– Jag vet bara att det parti som jag sålde på auktion<strong>en</strong><br />
inte innehöll fler flaskor än deLeurs specifikation. Jag<br />
tittade aldrig <strong>en</strong>s på säljnotan. Det var ju jag och Erkki<br />
som lastade d<strong>en</strong> förbannade långtradar<strong>en</strong> med vinsamling<strong>en</strong><br />
i Grasse.<br />
– Då vet vi varför Zirganov blev förbannad, han trodde<br />
att du stulit hans vin! Sa Michael<br />
Har du flaskorna kvar eller fick Golleto allt vad du hade<br />
i källar<strong>en</strong>?<br />
– Vet du det Chantal? Du var ju med när vi ”sålde” vinet<br />
till Golleto.<br />
– Det fanns bara några fuktskadade lådor vin som han<br />
inte brydde sig om att ta, det var ett vitt vin, som saknade<br />
värde, tror jag han sa, m<strong>en</strong> jag tror att jag slängde<br />
dem när vi städade vinkällar<strong>en</strong>, sa Chantal.<br />
– Slängde!? Så djävla typiskt att slänga saker utan att<br />
fråga, bara för att du inte visste vad det var. Var slängde<br />
du dem?<br />
– I soprummet så klart. Där finns två plastkärl för glas,<br />
ett för vitt glas och ett för färgat.<br />
– När tömdes det s<strong>en</strong>ast? frågade jag.<br />
– Det för färgat glas töms ganska ofta, m<strong>en</strong> det för vitt<br />
glas kanske inte blivit tömt, hörde jag Chantal säga innan<br />
jag reste mig för att ge mig iväg ner mot källar<strong>en</strong>, fortfarande<br />
irriterad över min hustrus sätt att aldrig fråga<br />
innan hon slänger saker. Själv slänger jag aldrig något.<br />
– Ha ha ha, skrattade Michael, tror du på sopsortering?<br />
I Frankrike!
– Det visste du inte? svarade Chantal lite stött. Det finns<br />
faktiskt lag på det, m<strong>en</strong> kanske är det ing<strong>en</strong> som bryr<br />
sig. Sopgubbarna tar i alla fall hand om vårt glas, m<strong>en</strong><br />
fråga inte mig vart det tar väg<strong>en</strong>.<br />
Jag lyssnade inte till deras tjafs, utan fortsatte mot soprummet<br />
med bultande hjärta.<br />
De två kärl<strong>en</strong> av grön plast stod prydligt längst in i soprummet.<br />
Jag öppnade locket på det kärl som hade text<strong>en</strong>:<br />
”Endast ofärgat glas”. Kärlet var mer än halvfullt,<br />
det låg tre gamla och slitna, m<strong>en</strong> oöppnade kartonger.<br />
Med knappt läsbara <strong>bok</strong>stäver kunde jag tyda: ”1989/<br />
1999 OPPENHEIMER HERRENBERG SCHEUREBE<br />
TROCKENBEERENAUSLESE”.<br />
Jag tog tag i d<strong>en</strong> kartong som låg överst och lyfte upp<br />
d<strong>en</strong> försiktigt för att sätta d<strong>en</strong> på <strong>en</strong> bänk i närhet<strong>en</strong>, när<br />
bott<strong>en</strong> gick ur och alla 12 flaskorna störtade i betonggolvet.<br />
Ett par av flaskorna gick i kras och glasskärvorna yrde<br />
över hela golvet, m<strong>en</strong> märkligt nog kom det kom inget<br />
vin ur flaskorna. Det tog några sekunder innan jag insåg<br />
att det bara var glasskärvor som låg på golvet. Flaskorna<br />
var tomma! Hade vinet avdunstat?<br />
Jag böjde mig ner för att se hur flaskorna såg ut. Om<br />
kork<strong>en</strong> hade torkat. I ljuset från de svaga lamporna i<br />
soprummet kunde jag dock inte se så mycket, så jag tog<br />
<strong>en</strong> av de hela flaskorna med mig och gick upp till mina<br />
törstiga vänner som satt kvar på terrass<strong>en</strong>. På väg<strong>en</strong> ut,<br />
tog jag också väg<strong>en</strong> via vinkällar<strong>en</strong> och tog med mig ett<br />
par flaskor vin de Libourne, som jag fått i pres<strong>en</strong>t av<br />
Lapointe. Det fick duga med rött, trots d<strong>en</strong> ljumma kväll<strong>en</strong>.<br />
Jag visade upp flaskan och beklagade att det inte kunde<br />
bli något Opp<strong>en</strong>heimer, det var något fel på flaskorna,<br />
m<strong>en</strong> de hade i alla fall inte hämtade av sopgubbarna,<br />
alltid något.<br />
– Jag tappade <strong>en</strong> hel kartong i golvet och ett par flaskor<br />
gick åt helvete, m<strong>en</strong> det kom lustigt nog inget vin. Så jag<br />
tog med <strong>en</strong> flaska upp i dagsljuset, så får vi kolla. Trolig<strong>en</strong><br />
har korkarna torkat ihop.<br />
Under tid<strong>en</strong> jag brottas med att öppna <strong>en</strong> flaska Opp<strong>en</strong>heimer,<br />
kan vi ju prova ett vin från d<strong>en</strong> vingård där vi<br />
skall satsa våra sparp<strong>en</strong>gar:<br />
Chateau de Libourborne , sil vous plait.<br />
Michael korkade upp flaskan och serverade det mustigt<br />
färgade vinet. Det hade <strong>en</strong> fantastisk bouquet och smakade<br />
ännu bättre.<br />
– Vi har fattat rätt beslut, sa jag det här blir ett stort vin<br />
vad det lider. Vad tycker ni?
– Expert<strong>en</strong> har talat, sa Chantal. Låt oss nu få se på ditt<br />
Opp<strong>en</strong>heimer Trock<strong>en</strong>beer<strong>en</strong>auslese som du kan så<br />
mycket om.<br />
Jag stack korkskruv<strong>en</strong> i kork<strong>en</strong> på Opp<strong>en</strong>heimerflaskan.<br />
Kork<strong>en</strong> trycktes in i flaskan och försvann helt. Jag tog<br />
<strong>en</strong> lit<strong>en</strong> pinne och förde in d<strong>en</strong> i flaskan för att hindra<br />
kork<strong>en</strong> att blockera vinet och vände därefter upp och<br />
ner på flaskan och skakade. Ett par st<strong>en</strong>ar föll ut, m<strong>en</strong><br />
något vin kom det inte ur d<strong>en</strong> här flaskan heller.<br />
– Det verkar bara vara st<strong>en</strong>ar i flaskan, vilket skämt!<br />
Vinst<strong>en</strong> har man ju hört talas om, m<strong>en</strong> det här verkar<br />
vara mer st<strong>en</strong> än vin.<br />
– Ja visst är det är st<strong>en</strong>ar, sa Michael. Han höll upp <strong>en</strong> av<br />
st<strong>en</strong>arna mot ljuset och såg mycket pillemarisk ut. Mycket<br />
hårda st<strong>en</strong>ar till och med, de kallas diamanter. Han höll<br />
<strong>en</strong> st<strong>en</strong> mellan fingrarna. D<strong>en</strong> här är på två karat, minst.<br />
Du har blivit blåst ig<strong>en</strong>. Du tror att du har köpt <strong>en</strong> flaska<br />
vin och så har du <strong>en</strong> flaska diamanter. Typiskt Calle, att<br />
du alltid skall bli lurad!<br />
Jag tog upp <strong>en</strong> av diamanterna som var ungefär lika stor<br />
som d<strong>en</strong> Michael hade studerat och lade d<strong>en</strong> i hand<strong>en</strong>.<br />
D<strong>en</strong> var nästan <strong>en</strong> c<strong>en</strong>timeter i diameter, brilliantslipad,<br />
så att ljusets strålar bröts i de olika prismorna och fick<br />
diamant<strong>en</strong> att gnistra.<br />
– Två karat, hur vet du det?<br />
– Jag hade tänkt köpa <strong>en</strong> ring till Ulla när vi skulle förlova<br />
oss, det var <strong>en</strong> diamant på två karat, m<strong>en</strong> jag kom<br />
på att hon nog ville ha <strong>en</strong> mindre st<strong>en</strong>, så jag avstod från<br />
att köpa d<strong>en</strong>. Ville inte att hon skulle tro att jag tyckte<br />
hon var typ<strong>en</strong> som föll för p<strong>en</strong>gar, vilket jag ju vet är<br />
sant. M<strong>en</strong> jag minns vad d<strong>en</strong> skulle ha kostat mig.<br />
– Hur mycket? frågade jag nyfiket.<br />
– 460 000 kronor. Plus ring<strong>en</strong> förstås, m<strong>en</strong> det var ju<br />
kattskit i sammanhanget.<br />
– Så jag sitter med 460 000 kronor i hand<strong>en</strong>?<br />
– Nej, du håller i <strong>en</strong> diamant på minst tre karat, så det<br />
blir nog <strong>en</strong> miljon spänn, kanske <strong>en</strong> och <strong>en</strong> halv, det<br />
beror på färg, kvalitet, slipning och annat, som jag inte<br />
förstår mig på sa Michael utan att blinka. Skaka lite till<br />
Calle så vi får se hur rik du är!<br />
Jag måste tyvärr erkänna att jag blev upphetsad. Jag<br />
som alltid sagt att lyckan inte sitter i rikedom, darrade<br />
som <strong>en</strong> sjuåring på väg in i skolan första dag<strong>en</strong> i första<br />
klass.<br />
Jag skakade och skakade. D<strong>en</strong> stora diamant<strong>en</strong> hade<br />
blockerat flaskhals<strong>en</strong>. När d<strong>en</strong> väl fallit ut, rann st<strong>en</strong>arna<br />
i <strong>en</strong> strid ström med diamanter i olika storlekar,<br />
d<strong>en</strong> minsta var på cirka <strong>en</strong> karat, d<strong>en</strong> största var på över<br />
fyra.<br />
Hakan föll ner och jag gapade fånigt. Flaskan innehöll
diamanter för mellan 110 och 120 miljoner Dollar om<br />
Michaels värdering stämde. En <strong>en</strong>da flaska! Jag hade 36<br />
styck<strong>en</strong>!<br />
– Du skall vara glad Calle, sa Michael. Du är <strong>en</strong> av de<br />
rikaste männ<strong>en</strong> i Frankrike. Sa du att du hade tre lådor<br />
av samma usla vin? Det är över två miljarder dollar.<br />
Femton miljarder kronor!<br />
– 30 miljarder får jag det till, sa Ulla, hur är det med<br />
mattekunskaperna?<br />
– Glad, va fan det är ju det värsta som kunde hända oss,<br />
flämtade jag. Nu blir vi jagade villebråd ig<strong>en</strong>!<br />
Vad fan skall vi med så mycket p<strong>en</strong>gar till? Jag svepte<br />
vinet i ett drag.<br />
– Lugn sa Michael, ing<strong>en</strong> vet ju om vår hemlighet eller<br />
hur? Jag tänker inte skvallra.<br />
Inte jag heller sa Ulla.<br />
– Vi måste lämna tillbaks dem, sa Chantal. Till d<strong>en</strong> rätte<br />
ägar<strong>en</strong>.<br />
– Ja det gör vi, sa jag. Bra idé älskling! Ge mig numret<br />
till Saddam Hussein. Eller var det Jeltsin? Nej det måste<br />
vara Putin som är d<strong>en</strong> rätte ägar<strong>en</strong> numera.<br />
M<strong>en</strong> innan vi letar upp Putins adress, innan vi gör ett<br />
förbannat dugg, skall vi fira, sade jag glatt, i kväll bjuder<br />
jag på Colombe dOr.<br />
– Du får aldrig bord samma kväll, sa Chantal. Kanske<br />
om jag försöker, du är för klumpig Calle.<br />
– Självklart min älskling, det hade jag räknat med, du är<br />
<strong>en</strong> fixare, det vet vi ju redan.<br />
Colombe dOr är <strong>en</strong> av Rivierans mest kända krogar,<br />
som <strong>en</strong> gång haft Yves Montand som delägare.<br />
D<strong>en</strong> ligger i konstnärsstad<strong>en</strong> St Paul de V<strong>en</strong>ce och är <strong>en</strong><br />
verklig pärla. Man sitter halvvägs utomhus inramad av<br />
d<strong>en</strong> gamla byggnad<strong>en</strong>s tunga ekpaneler och utsirade valv.<br />
Väggarna är fyllda med konstverk som <strong>en</strong>ligt vad jag<br />
hört skall ha lämnats av berömda gäster som betalning.<br />
Mat<strong>en</strong> är superb, servic<strong>en</strong> likaså. M<strong>en</strong> som sagt det är<br />
inte lätt att få bord med kort varsel. Chantal visste emellertid<br />
hur man gör, för hon kom tillbaks efter fem minuter<br />
och förklarade stolt att hon fixat bord.<br />
Vi fick plötsligt bråttom att göra oss i ordning, till<br />
Colombe dOr kommer man inte vardagsklädd. Chantal<br />
hade fixat ett bord med hjälp av sin vanliga charm.<br />
Hovmästar<strong>en</strong> bugade sig nästan till mark<strong>en</strong> när vi anlände<br />
med Chantal i spets<strong>en</strong>, det var hon som skötte<br />
snacket. Hon överräckte ett litet kuvert till d<strong>en</strong> gamle<br />
g<strong>en</strong>tlemann<strong>en</strong>, som diskret lät kuvertet slinka ner i<br />
smokingfickan, samtidigt som han eskorterade oss personlig<strong>en</strong><br />
till restaurang<strong>en</strong>s bästa bord. Det väckte <strong>en</strong> viss<br />
uppmärksamhet, i vanliga fall var det inte han som led-
sagade gästerna till bordet.<br />
– Vi är VIP, sa Chantal, lika bra att vänja sig.<br />
– Vad i helvete gav du honom? frågade jag irriterat m<strong>en</strong><br />
ändå med <strong>en</strong> viskning. Han höll på att slå pannan i mark<strong>en</strong>.<br />
– Äsch, inget särskilt, <strong>en</strong> lit<strong>en</strong> st<strong>en</strong>bit bara, skrattade<br />
hon. Vissa människor blir galna i sånt. Som du vet tillhör<br />
jag inte d<strong>en</strong> sort<strong>en</strong>, så vadå, vi fick ju ett fint bord.<br />
– Det dröjde inte <strong>en</strong> minut, så dök det upp <strong>en</strong> servitör<br />
med <strong>en</strong> flaska Moet & Chandon i högsta hugg. Han<br />
sabrerade flaskan elegant med <strong>en</strong> kort sabel och hällde<br />
upp skumpan i våra glas. ”Complim<strong>en</strong>ts of the house”,<br />
sa han och försvann med ett le<strong>en</strong>de.<br />
Nu var det Michaels tur att bli nyfik<strong>en</strong>.<br />
– Vad har du gjort för att få ett sånt här mottagande, jag<br />
har sett <strong>en</strong> av prinsessorna av Monaco bli sämre behandlade<br />
här, sa han<br />
– Hon gav honom <strong>en</strong> diamant, sa jag surt. Säkert värd<br />
ett par hundratus<strong>en</strong>.<br />
Michael skrattade.<br />
– Du är bara så djävla bra Chantal. Skål för dig! Låt oss<br />
njuta av mat<strong>en</strong> och d<strong>en</strong> här kväll<strong>en</strong>. Våra liv kommer<br />
aldrig att bli som förr efter det här.<br />
Visst hade vi <strong>en</strong> underbar kväll. Att för <strong>en</strong> gångs skull<br />
bli behandlad som om man är kung eller Hollywoodskådis,<br />
var ju <strong>en</strong> riktigt behaglig känsla. Bara det inte<br />
fanns <strong>en</strong> obehaglig baksida.<br />
Vi glammade <strong>en</strong> hel del, m<strong>en</strong> vi blev inte otrevliga eller<br />
störde våra grannbord. Ing<strong>en</strong> av oss lade märke till dam<strong>en</strong><br />
i d<strong>en</strong> bakre del<strong>en</strong> av restaurang<strong>en</strong> som också mutat<br />
sig till ett bord för <strong>en</strong> person, vilket var <strong>en</strong>klare än ett<br />
bord för fyra. Hon gjorde också allt för att vi inte skulle<br />
känna ig<strong>en</strong> h<strong>en</strong>ne, hon hade glasögon med tjocka bågar,<br />
osminkad och <strong>en</strong> diskret hatt som på något sätt suddade<br />
ut h<strong>en</strong>nes kontur.<br />
Ing<strong>en</strong> märkte att hon hade <strong>en</strong> hörsnäcka i örat och att<br />
hon förde <strong>en</strong> lågmäld konversation via <strong>en</strong> mikrofon<br />
kopplad till h<strong>en</strong>nes mobiltelefon. Hon släppte inte för<br />
<strong>en</strong> sekund uppmärksamhet<strong>en</strong> som var helt fokuserad<br />
på de fyra glada sv<strong>en</strong>skarna vid restaurang<strong>en</strong>s bästa bord.<br />
Jag bad om notan och fick till svar att det varit ett nöje<br />
att ha oss som gäster och att vi var välkomna tillbaks.<br />
– Hur stor var st<strong>en</strong><strong>en</strong> han fick? frågade jag<br />
– Rätt stor faktiskt, m<strong>en</strong> det fanns ju massor som var<br />
lika stora eller större, vad gnäller du för? Vi fick ju<br />
restaurang<strong>en</strong>s bästa bord och gratis mat!<br />
När vi kom hem var ljuset tänt i huset och polisbilar<br />
stod utanför grind<strong>en</strong> tillsammans med bil<strong>en</strong> från vakt-
olaget som vi kopplat larmet till.<br />
Kommissarie Golleto mötte oss.<br />
– Vi fick larm om ett inbrott och har just anlänt. Kan ni<br />
se om något blivit stulet? Vi har sökt ig<strong>en</strong>om huset för<br />
att kontrollera att busarna inte finns kvar.<br />
– Så mycket för ditt nya larm och kraftiga lås! sa Chantal.<br />
Jag vill flytta.<br />
– Det finns ing<strong>en</strong> åverkan på dörr<strong>en</strong>, så tjuv<strong>en</strong> måste ha<br />
haft nyckel, det är inte lätt att dyrka upp ett sådant lås.<br />
Det är ett team på väg för att leta efter fingeravtryck och<br />
andra spår, så vi måste be er att vänta med att gå in i<br />
huset. M<strong>en</strong> det måste alltså vara någon ni känner. Hur<br />
många har nyckel till huset?<br />
– Nyckel? Det finns väl ing<strong>en</strong> som har nyckel till våra<br />
nya lås! Då är hela idén med nya lås fullständigt åt helvete,<br />
sa jag. Larmet, fortsatte jag har de stängt av larmet?<br />
– Tjuv<strong>en</strong> har tagit kassaskåpet, sa Chantal. Hela vägg<strong>en</strong><br />
är förstörd.<br />
– Får jag se? frågade Golleto och drog sig bort till mitt<br />
arbetsrum. D<strong>en</strong> eller de som varit här har haft tillgång<br />
till professionella verktyg fortsatte han efter att ha lagt<br />
sig på knä och undersökt resterna av de g<strong>en</strong>omgå<strong>en</strong>de<br />
bultar som hade hållit fast kassaskåpet vid betongvägg<strong>en</strong>.<br />
De har använt <strong>en</strong> kraftig bilnings<strong>mask</strong>in och hydrauliska<br />
verktyg och för att kunna klippa av bultarna.<br />
Ett under att inte grannarna reagerade, det måste ha hörts<br />
utanför huset.<br />
– Grannarna var ju med oss, ing<strong>en</strong> i närhet<strong>en</strong> var hemma.<br />
Jag försökte behålla lugnet, m<strong>en</strong> det var inte lätt. Inget<br />
annat tycks vara stulet eller rört överhuvudtaget.<br />
– Vad fanns i kassaskåpet som kan ha lockat <strong>en</strong> insider?<br />
frågade Goletto. Han stirrade stint på mig under sina<br />
buskiga ögonbryn.<br />
– Nja, svarade jag, det fanns förstås lite kontanter och<br />
smyck<strong>en</strong>, m<strong>en</strong> inte var det värt att bryta sig in och bruka<br />
så mycket våld för att ta med sig skåpet.<br />
De måste bli ganska snopna när de spränger det svarade<br />
jag och försökte låta övertygande, medan jag tänkte: 6<br />
miljarder Euro i diamanter förstås, m<strong>en</strong> det kan man ju<br />
vara utan.<br />
– Vill ni göra <strong>en</strong> anmälan? fortsatte Goletto.<br />
Jag tänkte <strong>en</strong> stund. S<strong>en</strong> sade jag lugnt:<br />
– Nej, det är inte mycket att anmäla.<br />
– Om ni inte vill veta vem tjuv<strong>en</strong> är, sa Goletto, m<strong>en</strong> det<br />
verkar som om ni redan räknat ut det?<br />
– Nej det har vi inte räknat ut, sa jag, det vore naturligtvis<br />
intressant. Inte minst för att få reda på hur tjuv<strong>en</strong> bar<br />
sig åt för att få tag i <strong>en</strong> nyckel. Man har ju hört om<br />
låsföretag som samarbetar med försäkringsbolag för att
skrämma upp kunder, sa jag<br />
Inga värdeföremål utöver det som fanns i kassaskåpet,<br />
saknades i huset och inga spår hittades, m<strong>en</strong> vi <strong>en</strong>ades<br />
om att ändå göra <strong>en</strong> anmälan. Goletto´s team satte omedelbart<br />
igång med att söka efter spår av gärningsman<br />
eller gärningsmän.<br />
När Golleto äntlig<strong>en</strong> försvunnit med sitt team fortsatte<br />
vi att dricka vin mitt i blandning<strong>en</strong> av ilska över inbrottet,<br />
analys om vem som kunde vara tjuv<strong>en</strong> och till sist förtvivlan<br />
över att ha blivit bestulna på ca 30 miljarder<br />
kronor.<br />
– Har alla gått frågade Chantal? När Michael och Ulla<br />
gått hem till sig efter att försökt få mig att inse att jag<br />
aldrig skulle ha blivit lycklig med så mycket p<strong>en</strong>gar.<br />
– Ja, alla har försvunnit, svarade jag. Diamanterna också.<br />
M<strong>en</strong> varför klaga, vi har allt vi behöver och lite till.<br />
Kvar finns du och jag och vårt fina hus. Vi skall väl vara<br />
nöjda, vi har lika mycket som vi hade i går vid d<strong>en</strong> här<br />
tid<strong>en</strong>. M<strong>en</strong> man måste ju ändå då få säga att det är väl<br />
själva faaa….<br />
– Det är något jag måste erkänna, ja det är faktiskt två<br />
saker, sa min lilla älskling och såg faktiskt lite pillemarisk<br />
ut, mitt i eländet.<br />
Chantal höjde sin hand och förde pekfingret till mun-<br />
n<strong>en</strong>, vilket betydde tystnad! Jag höll käft<strong>en</strong> för ett ögonblick.<br />
– Det jag ville säga är att det var mitt fel att tjuvarna kom<br />
in. Jag glömde att låsa ytterdörr<strong>en</strong>, det var ju så bråttom.<br />
Tjuvarna behövde bara kolla när vi gick, finklädda, så<br />
att de visste att vi skulle vara borta i timmar. Det kunde<br />
jag ju inte tala om för Golleto när han gjort sig så mycket<br />
besvär, med sitt expertteam och allt, fortsatte hon.<br />
Mitt ansikte blev askgrått.<br />
– Du m<strong>en</strong>ar inte, hur i helv…..<br />
– Lugn min skatt, alldeles lugn, jag har <strong>en</strong> sak till att<br />
erkänna, fortsatte Chantal. Jag blev så glad över att få<br />
bord på Colombe dOr, att jag inte brydde mig om att<br />
sätta in diamanterna i kassaskåpet. Så du hade rätt Calle<br />
när du sa att tjuv<strong>en</strong> skulle bli snop<strong>en</strong>. Hur skulle jag få<br />
in alla kartongerna i det lilla skåpet dessutom!<br />
– Vad m<strong>en</strong>ar du? Sluta att tala i gåtor, jag får spader!<br />
– Jo, jag lät alltihop ligga kvar i soprummet, jag tänkte<br />
att inga tjuvar rotar bland våra sopor.<br />
Jag gav Chantal <strong>en</strong> blick som för <strong>en</strong> gångs skull inte var<br />
odelat kärleksfull. På <strong>en</strong> gång glad över att hon inte lagt<br />
diamanterna i kassaskåpet, m<strong>en</strong> samtidigt frustrerad över<br />
att de var kvar i soprummet. Eller var de inte det? Med<br />
<strong>en</strong> stor klump i mag<strong>en</strong> gick jag ner mot soprummet för<br />
andra gång<strong>en</strong> samma kväll. Nu djävlar tänkte jag, nu
djävlar får det vara nog och tog tag i locket till<br />
glassorteringscontainern för ofärgat glas.<br />
Tom. Behållar<strong>en</strong> var nystädad, inte <strong>en</strong> <strong>en</strong>da flaska och<br />
inte minsta möjliga diamant.<br />
Jag kände hur klump<strong>en</strong> i mag<strong>en</strong> växte och blev till is.<br />
När man är så nära, så försvinner alltihop. Jag vände<br />
mig om för att gå tillbaks och försökte slå tillbaka tank<strong>en</strong><br />
på att ev<strong>en</strong>tuellt strypa min älskade hustru, när hon<br />
kom dansande in i soprummet, som <strong>en</strong> skolflicka på 14<br />
år.<br />
– Var de kvar? frågade hon glatt.<br />
– Ser jag ut som om jag blivit Frankrikes, eller i alla fall<br />
Helsingborgs rikaste man? svarade jag. Det finns inte <strong>en</strong><br />
diamant, inte <strong>en</strong>s <strong>en</strong> glasskärva kvar, tjuvarna har länsat<br />
allt.<br />
Chantal fortsatte förbi mig och passerade glascontainern<br />
och gick fram till soptunna nummer fyra, som stod längst<br />
in i soprummet och böjde sig över kant<strong>en</strong> och drog upp<br />
tre soppåsar varpå hon reste sig upp.<br />
– Nej, jag når dem inte Calle, kan du hjälpa mig att ta<br />
upp kartongerna?<br />
– Bland soporna? Jag tyckte du sa….<br />
Jag gick fram och kikade ner i sopbehållar<strong>en</strong>. Där låg<br />
tre kartonger Opp<strong>en</strong>heimer, två hela och <strong>en</strong> öppnad,<br />
samt <strong>en</strong> stor papperspåse från Carrefour, köpc<strong>en</strong>tret där<br />
vi brukade göra våra storinköp.<br />
– Jag sopade ihop flaskorna du tappade, diamanter och<br />
glasskärvor huller om buller och lade dem i<br />
Carrefourpås<strong>en</strong>.<br />
S<strong>en</strong> tror jag att jag lade diamanterna som vi tittade på<br />
innan vi åkte till Colombe dOr i skafferiet, bland<br />
kryddorna, längst in.<br />
– Är du riktigt klok? Har du lagt diamanter värda 30<br />
miljarder kronor i soptunnan?!<br />
Jag kysste h<strong>en</strong>ne så ömt som bara <strong>en</strong> nybliv<strong>en</strong> mångmiljardär<br />
kan kyssa sin själs älskade.