NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
72 Magnus Källström<br />
sammansmält till en enhet. Samma sak gäller exempelvis NæfgæiRR, som<br />
Otterbjörk inte har fört upp bland de prefigerade binamnen, men som man kan<br />
tänka sig har genomgått en liknande utveckling (se Källström 2007 s. 239 f.,<br />
not 263, jfr även Salberger 1978 s. 116 f. och Otterbjörk 1983 s. 121, not 18,<br />
om namnet runsv. Næsbiǫrn).<br />
Att helt säkert urskilja en grupp av prefigerade binamn är alltså inte särskilt<br />
lätt. Jag kommer i huvudsak att följa Otterbjörks sammanställning, men av de<br />
skäl som ovan har framförts bortse från Blā-Kāri, Dværg-Kætill, Iarla-Banki<br />
och Var-Āsi. Även þunaki Sm 7 har jag uteslutit på grund av att runföljden inte<br />
kan tolkas entydigt. 10<br />
Metod<br />
Som nämnts utgörs mitt material av namnen på de personer som i runinskrifterna<br />
uppträder med både huvudnamn och binamn. För att närmare kunna bedöma<br />
bruket av binamn skulle det vara intressant att veta mer om dessa personers<br />
sociala status och plats i det vikingatida samhället. Det har ofta förutsatts<br />
att de som lät resa runstenar tillhörde en mer välbärgad del av befolkningen. I<br />
särskilt runstenstäta områden som t.ex. Uppland måste man dock på grund av<br />
mängden av monument förmodligen räkna med en större social spridning.<br />
Ibland innehåller inskrifterna uppgifter som signalerar social tillhörighet (t.ex.<br />
sunn HākonaR iarls U 617, bryti ī Rōð(i) kunungi U 11, stȳrimann gōðan Sö<br />
161), men vanligtvis saknas denna typ av ledtrådar helt. Extralingvistisk information<br />
som monumentens storlek och ornamentik, gårdstillhörighet och fornlämningsbild<br />
kan ge idēer om personernas status men kräver undersökningar<br />
av en omfattning som knappast är motiverad i detta sammanhang.<br />
Jag har därför valt att i stället utgå från de roller som personerna har tilldelats<br />
i runstenstexterna och lägga dessa till grund för en första sortering av materialet.<br />
Detta är ett relativt enkelt tillvägagångssätt. Dels är antalet roller i de vikingatida<br />
runinskrifterna begränsat, dels gör inskrifternas formelartade uppbyggnad<br />
tillsammans med kasusböjningen i fornspråket att rollerna ofta går att<br />
urskilja även om inskriften är skadad.<br />
Stickprov i runstensmaterialet visar att det borde räcka med fyra grupper för<br />
att täcka in de roller som förekommer:<br />
1. Runstensresaren, dvs. den eller de som har låtit uppföra monumentet.<br />
2. Den ihågkomne, dvs. den som monumentet är tillägnat (i regel död, men<br />
ibland levande och då ofta även tillhörande kategori 1).<br />
3. Runristaren, dvs. den som har huggit stenen.<br />
4. Övriga personer. Hit räknar jag sådana som inte deltar i själva minneshand-<br />
10 Jag har inte heller inkluderat det urnordiska belägget på Ög 171. – Ack. nikbiurn Sö Fv1948;298<br />
Ådala, Ösmo sn, har bl.a. uppfattats som Næf-Biǫrn (Salberger 1978 s. 113 ff., jfr NRL s. 168),<br />
men eftersom tolkningen förutsätter en felristning låter jag exemplet utgå. – Ett ännu otolkat prefigerat<br />
binamn föreligger möjligen i runföljden nom. tayr : knutr på U Fv1953;266 Spånga kyrka.