NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
16 Eva Brylla<br />
Runmaterialet har lockat många till att tolka äldre personnamn. De med den<br />
äldre futharken skrivna runinskrifterna utgör det äldsta skiktet av personnamn<br />
i germansk tradering. Materialet i de urnordiska runinskrifterna är emellertid<br />
svårbedömt. Ett verk av största betydelse för utforskandet av dessa namn som<br />
dessutom har stimulerat till fortsatt diskussion av materialet är Lena Petersons<br />
(2004) Lexikon över urnordiska personnamn (LUP).<br />
Även Lena Petersons (2007) Nordiskt runnamnslexikon (NRL) är ett oumbärligt<br />
hjälpmedel vid uttolkningen av det äldre personnamnsbeståndet. Det förekommer<br />
många runföljdstolkningar, där binamn står som alternativ. Jag kan<br />
exemplifiera med Patrik Larssons (2004 s. 67 ff.) »Trind, högröstad eller hetsig?<br />
Till tolkningen av runföljden kafi (Vg 166).»<br />
De medeltida binamnen levandegör miljö och människor för oss. De upplyser<br />
om människornas härkomst och släktskapsförhållanden, om hur människorna<br />
fungerade i samhället, hur de såg ut och vilka laster och svagheter de<br />
hade. Vi får en inblick i vilka värderingar och attityder som rådde. Intresset för<br />
att tolka innehållet i de medeltida binamnen har därför varit stort, och många<br />
forskare har på senare tid bidragit (se t.ex. Sundström 2004, 2008).<br />
Det föreligger dock en risk för spekulationer och feltolkningar i det äldre<br />
materialet, eftersom det inte alltid är så lätt att komma åt namngivningsgrunden.<br />
Studiet av moderna binamn kan emellertid ge något stöd för hur vi skall betrakta<br />
de äldre binamnen. I en undersökning av binamn i ett värmländskt brukssamhälle<br />
med ett material som sträcker sig från 1800-talets mitt till idag skriver<br />
Katharina Leibring (2004 s. 79): »människans sätt att betrakta sina medmänniskor<br />
tycks inte ha förändrats alltför mycket de senaste tusen åren».<br />
Ett för Sverige viktigt bidrag till nutida personnamn i muntlig tradition har<br />
gjorts av Arnold Lidaräng (1982). Andra undersökningar av moderna binamn<br />
ger inblickar i olika gruppers namngivning, t.ex. Ola Stemshaugs (1984) om binamn<br />
i norska gruvsamhällen. Inom idrotten har binamn ofta sin givna plats,<br />
vilket Marianne Blomqvist (1986) har visat i en undersökning av namnen i en<br />
idrottsförening i Vasa. Leif Nilsson (2008 s. 115 ff.) har presenterat smakprov<br />
från sitt forskningsprojekt om binamn inom idrotten och Reinert Kvillerud<br />
(2007) har skrivit om smek- och öknamn på personer nämnda i dagspressen. Så<br />
kallade »mediale tilnavne», t.ex. Hade-Hanne (en person i en TV-såpa),<br />
Gucci-Helle (dansk politiker), har undersökts av Ken Farø (2005 s. 53 ff.).<br />
<strong>Binamn</strong> och genus<br />
Genusfrågor har kommit i fokus i modern personnamnsforskning. Särskilt<br />
kvinnors namn har varit föremål för studier. Men kvinnors binamn framträder<br />
dock inte lika ofta i källorna, eftersom dessa ofta speglar den officiella och offentliga<br />
sidan av samhället. Kvinnorna nämns oftast i förhållande till mannen<br />
(patronymika, andronymika). Bland undersökningar som behandlar kvinnobinamn<br />
i äldre tid kan nämnas Agneta Neys (2004) om nedsättande benämningar