NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
NORNA-RAPPORTER 88 Binamn. Uppkomst, bildning, terminologi ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Binamn</strong> i Norden 13<br />
Intressant nog kan utvecklingen från en bestämning till ett namn också ske,<br />
även om prepositionen finns kvar. Uttrycket kan ha utvecklats till släktnamn. I<br />
det engelska släktnamnsbeståndet finns exempel på prepositionsuttryck som<br />
övergått till fasta släktnamn, t.ex. medeleng. atten ashe ’vid asken’ > Nash,<br />
medeleng. atter ee ’vid bäcken’ > Ray, Rea, Ree (Insley 2007 s. 167).<br />
Bland tyskspråkiga släktnamn har vi exempel som am Tor > Amthor, in dem<br />
Tal (medelhögty. dāl) > Ingendahl, van der heiden > Verheyen, von der Linde<br />
> Vonderlind (se exempelvis Kohlheim & Kohlheim 2005 s.n.). I tysk namnlitteratur<br />
talar man också om Ortsnamenbeinamen eller Örtlichkeitsbeinamnen.<br />
På Färöarna gavs möjligheter till nybildade släktnamn enligt en lag från<br />
1904. I en del fall anmäldes namn med prepositioner, t.ex. í Geil. Först motsatte<br />
sig de danska myndigheterna sådana namn med hänvisning till att de inte var i<br />
överensstämmelse med färöiskt språk. Man ändrade sig efterhand, och från och<br />
med 1920-talet kan man finna släktnamn som av Skarði, á Fløtti, í Horni, undir<br />
Kletti, úr Dímun. För att undgå det tidigare förbudet mot prepositionsnamnen<br />
kunde man skriva ihop lederna, Viðstein och Frástein (Johansen 1995 s. 146 f.,<br />
senast Andersson 2011).<br />
I Norge förekom ortnamn i källorna som del av en namnfras. Dessa fungerade<br />
mer som upplysande adresser. I skattelistor var gårdnamnet viktigt som en<br />
identifikation. Dessa beteckningar gick sedan över till att bli verkliga släktnamn,<br />
framför allt när bäraren flyttade till en annan plats (Helleland 1997 s. 59,<br />
1999 s. 162 ff.).<br />
Det finns också tidiga exempel på binamn utan preposition i Norge (Halvorsen<br />
1975 s. 19 f., Helleland 1997 s. 58, Schoonheim 1995 s. 31 f.). Utvecklingen<br />
till namn utan preposition betygas i de skriftliga officiella källorna, t.ex.<br />
i folkräkningen från 1801 (Helleland 1999 s. 163).<br />
Gudlaug Nedrelid (2009 s. 10 f.) vill inte skilja på namnstatus i fraser innehållande<br />
ortnamn med eller utan preposition: »Preposisjon eller mangel på preposisjon<br />
gjer ingen skilnad på om dei er meir eller mindre tilnamn i slike tilfelle.»<br />
(S. 11.) Här förenklar Nedrelid en smula, eftersom vi i diskussionen bör<br />
vara medvetna om att frasen kan befinna sig i utvecklingen mellan appellativ<br />
och namn. Gränserna måste bli flytande, och vi måste i många fall tala om övergångsformer.<br />
Vi får dock inte göra ett för stort problem av att hantera <strong>terminologi</strong>n.<br />
Vi kan av praktiska skäl kalla de appositionella bestämningarna för »binamn»<br />
– vilket jag gör i fortsättningen – men i den teoretiska diskussionen inte<br />
göra dem till proprier. 3<br />
3. Jag tackar Thorsten Andersson, Uppsala, för givande samtal kring frågan om namnstatus.