You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Capitolul 49<br />
În casa din Olgiata, Ivo Palazzi privea într-o doară pe fereastra de la sufragerie când<br />
văzu o privelişte cumplită. Pe alee venea Donatella şi cei trei fii ai săi. Simonetta era<br />
sus, trăgând un pui de somn. Ivo ieşi în grabă pe uşă şi plecă să-şi întâlnească cea de-a<br />
doua familie. Era atât de furios că ar fi fost în stare să ucidă. Se purtase atât de<br />
minunat cu această femeie, fusese aşa de generos şi îndrăgostit şi acum ea încerca să-i<br />
distrugă cariera, căsătoria, viaţa. O privi pe Donatella coborând din Lancia Flavia,<br />
maşina pe care i-o dăruise. Ivo îşi zise că niciodată nu arătase mai frumoasă. Băieţii<br />
coborâră din maşină, îmbrăţişându-l, sărutându-l. Of, cât de mult îi iubea Ivo! Şi<br />
Doamne, cum spera ca Simonetta să nu se trezească!<br />
-Am venit să vorbesc cu soţia ta, spuse Donatella băţoasă. Se întoarse spre băieţi.<br />
Haideţi!<br />
- Nu, strigă Ivo.<br />
- Şi cum ai de gând să mă opreşti? Dacă nu o văd astăzi, o voi întâlni mâine.<br />
ivo era încolţit. Nu avea cum să scape. Şi totuşi ştia că nu-i poate permite ei sau<br />
oricui altcuiva să distrugă tot ce clădise cu atâta trudă. Ivo se considera un om cinstit şi<br />
detesta ceea ce trebuia să facă. Nu doar pentru el, ci pentru Simonetta şi Donatella şi<br />
toţi copiii săi.<br />
- îţi vei primi banii, promise Ivo. Dă-mi cinci zile. ' Donatella îi privi ochii.<br />
- Cinci zile, spuse ea.<br />
La Londra, Sir Alee Nichols lua parte la o dezbatere furtunoasă în parlament. Fusese<br />
ales să ţină o cuvântare importantă în legătură cu grevele muncitorilor care paralizau<br />
economia britanică. Dar îi venea greu să se concentreze. îşi amintea mereu de telefoanele<br />
pe care le primise în ultimele săptămâni. Ei reuşeau să-l găsească oriunde s-ar<br />
fi aflat, la club, la frizer, restaurante, întâlniri de afaceri. Şi de fiecare dată Alee trântea<br />
telefonul. Ştia că ceea ce-i cer nu este decât începutul. Odată ajuns pe mâinile lor, vor<br />
găsi o cale să-i ia acţiunile şi vor stăpâni o bucată dintr-o gigantică companie<br />
farmaceutică în care se fabricau medicamente de toate felurile. Nu putea permite aşa<br />
ceva. îi telefonau de patru sau cinci ori pe zi până când nervii lui erau cât pe ce să<br />
cedeze. Ceea ce-l îngrijora pe Alee acum era că în această zi nu primise nici un telefon.<br />
Se aşteptase la un telefon la micul dejun, apoi la prânzul luat la „Wite's". Dar nu-l căută<br />
nimeni şi avea simţământul că această tăcere era prevestitoare de rău mai mult chiar<br />
decât ameninţările, încercă să-şi alunge din minte aceste gânduri în timp ce se adresa<br />
parlamentului.<br />
- Nici un om nu a fost un prieten mai de nădejde al muncitorilor decât eu însumi.<br />
Muncitorii sunt forţa acestei ţări. Ei sunt cei care fac productive fabricile şi minele<br />
noastre. Ei sunt adevărata elită a ţării, coloana vertebrală care face Anglia puternică<br />
printre celelalte naţiuni. Făcu o pauză. Totuşi, vine o vreme în destinul fiecărei naţiuni<br />
când anumite sacrificii sunt necesare...<br />
Vorbea din obişnuinţă. Se întreba dacă îi îndepărtase considerând totul doar un<br />
bluff. La urma urmei, nu erau decât nişte amărâţi de huligani. El era Sir Alee Nichols,<br />
baronet, membru al parlamentului. Ce i-ar putea face? Probabil nu va mai auzi de ei.<br />
De acum încolo îl vor lăsa în pace. Sir Alee îşi termină cuvântarea în mijlocul unor<br />
aplauze furtunoase venite din băncile din spate.<br />
Tocmai se pregătea să plece când un asistent veni spre el şi îi spuse:<br />
- Am un mesaj pentru dumneavoastră, Sir Alee.