Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
- înţeleg, spuse el ezitând, vrând să intre în casă, ! să descopere ce anume ascundea<br />
această femeie, Dar nu putea face nimic altceva. Mulţumesc, doamnă ! Gassner. îmi<br />
pare rău că v-am deranjat.<br />
Rămase în faţa casei, nemulţumit, privind cumse închide uşa. încet ,se urcă în<br />
maşină şi plecă, în spatele uşii, Anna se întoarse. Walther îi spuse blând:<br />
- Te-ai descurcat foarte bine, Anna. Acum mergem înapoi sus.<br />
Se întoarse spre scări, iar ea scoase de sub faldurile halatului o pereche de foarfeci<br />
şi i le înfipse în<br />
spate.<br />
Capitolul 28<br />
Duminica; 4- noiembHe,<br />
Este o zi perfectă, îşi zise Ivo Palazzi, pentru a vizita Villa d'Este cu Simonetta şi cele<br />
trei fete frumoase. în timp ce Ivo hoinărea prin legendarele grădini Tivoli, braţ la braţ<br />
cu soţia lui, privind cum fetele aleargă de la o fântână la alta, se întreba într-o doară<br />
dacă Pirro Ligorio, cei care construise aceste fântâni pentru stăpânii săi, familia D'Este,<br />
se gândise vreodată cât de mult se vor bucura de ele milioanele de vizitatori. Villa<br />
d'Este era la o mică distanţă la nord de Roma, aşezată sus, pe dealurile Sabine. Ivo<br />
venea deseori aici, pentru că îi făcea o plăcere deosebită să stea în vârful scărilor şi să<br />
privească în jos spre mulţimea de fântâni, fiecare cu o formă deosebită, fiecare diferită<br />
de celelalte.<br />
În trecut Ivo- o adusese aici pe Donatella şi pe cei trei băieţi. Şi cât de mult le-a<br />
plăcut! Gândindu-se la ei Ivo se întrista. Nu o mai văzuse şi nici nu vorbise cu Donatella<br />
din acea după-amiază îngrozitoare. încă îşi amintea foarte bine zgârieturile pe care i le<br />
făcuse. Ştia prin câte remuşcări trecea ea acum şi cât de mult tânjea după el. Ei bine,<br />
nu-i strica să sufere puţin, aşa cum suferise şi el. în mintea lui o auzea pe Donatella<br />
vorbind şi aceasta spunea:<br />
- Haideţi. Pe aici băieţi.<br />
O auzea atât de clar, de parcă totul ar fi fost real. O auzea spunând.<br />
- Mai repede, Francesco!<br />
Ivo se întoarse şi Donatella era în spatele lui cu cei trei băieţi venind spre el şi<br />
Simonetta. Primul gând al lui Ivo a fost că venise din întâmplare aici, dar în clipa în<br />
care văzu expresia de pe chipul ei îşi dădu seama că se înşelase, Putana încerca să<br />
reunească cele două familii, încerca să-l distrugă! Ivo a fost la înălţimea situaţiei. Se<br />
comportă ca un nebun.<br />
Strigă la Simonetta:<br />
- Vreau să-ţi arăt ceva. Repede, hai să plecăm.<br />
Şi îşi trase familia în jos pe scările de piatră, împingând turişti, aruncând priviri<br />
disperate peste umăr. Sus Donatella şi băieţii se apropiau de trepte. Ivo ştia că dacă îl<br />
văd băieţii, totul e pierdut. Nu trebuia decât ca unul din ei să strige „Tata" şi putea să<br />
se şi înece în fântâni. O grăbi pe Simonetta şi pe fete, fără să le lase nici o clipă de<br />
odihnă, nelndrăznind să se oprească nici o secundă.<br />
- încotro ne grăbim? gâfâi Simonetta. De ce mergem aşa repede?<br />
- E o surpriză, spuse Ivo vesel. Vei vedea.<br />
Riscă o privire în spate. Donatella şi cei trei băieţi dispăruseră pentru moment. în<br />
faţa lor era un labirint cu un şir de scări care cobora şi un altul care urca. Ivo alese<br />
scările care urcau.