Pentru a Termina Cursa_
Dintre toate jocurile instituite de greci și romani, alergarea — cursele de întrecere — era jocul cel mai vechi, dar și cel mai mult prețuit. Ele erau urmărite de împărați, nobili și oameni de stat. La ele luau parte tineri de rang mare și bogați și ei nu se dădeau înapoi de la nici un efort sau disciplină care ar fi fost de trebuință spre a putea câștiga premiul. Întrecerile erau conduse după regulamente stricte, de la care nu se admitea nici o abatere. Cei care doreau ca numele să le fie trecut pe lista concurenților pentru premiu trebuia mai întâi să se supună unui aspru program de pregătire. Satisfacerea dăunătoare a apetitului sau orice altă plăcere îngăduită, ce ar fi scăzut vigoarea mintală sau fizică, era interzisă cu strictețe. Pentru ca cineva să aibă vreo nădejde de a ajunge la biruință în aceste încercări ale puterii și vitezei, mușchii trebuia să fie tari și elastici, iar nervii bine stăpâniți. Orice mișcare trebuia să fie sigură, fiecare pas, iute și neșovăielnic; puterile fizice trebuia să atingă nivelul cel mai înalt. Cu ocazia acestor întreceri, concurenții se expuneau unor riscuri mari. Când câștigătorul ajungea la țintă, aplauzele imensei mulțimi de spectatori sfâșiau aerul și trezeau ecoul printre dealurile și munții înconjurători. În fața tuturor spectatorilor, juriul îi înmâna însemnele biruinței — o cunună de lauri și o ramură de palmier pe care urma să o poarte în mâna dreaptă.
Dintre toate jocurile instituite de greci și romani, alergarea — cursele de întrecere — era jocul cel mai vechi, dar și cel mai mult prețuit. Ele erau urmărite de împărați, nobili și oameni de stat. La ele luau parte tineri de rang mare și bogați și ei nu se dădeau înapoi de la nici un efort sau disciplină care ar fi fost de trebuință spre a putea câștiga premiul.
Întrecerile erau conduse după regulamente stricte, de la care nu se admitea nici o abatere. Cei care doreau ca numele să le fie trecut pe lista concurenților pentru premiu trebuia mai întâi să se supună unui aspru program de pregătire. Satisfacerea dăunătoare a apetitului sau orice altă plăcere îngăduită, ce ar fi scăzut vigoarea mintală sau fizică, era interzisă cu strictețe. Pentru ca cineva să aibă vreo nădejde de a ajunge la biruință în aceste încercări ale puterii și vitezei, mușchii trebuia să fie tari și elastici, iar nervii bine stăpâniți. Orice mișcare trebuia să fie sigură, fiecare pas, iute și neșovăielnic; puterile fizice trebuia să atingă nivelul cel mai înalt.
Cu ocazia acestor întreceri, concurenții se expuneau unor riscuri mari. Când câștigătorul ajungea la țintă, aplauzele imensei mulțimi de spectatori sfâșiau aerul și trezeau ecoul printre dealurile și munții înconjurători. În fața tuturor spectatorilor, juriul îi înmâna însemnele biruinței — o cunună de lauri și o ramură de palmier pe care urma să o poarte în mâna dreaptă.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Pentru</strong> a vedea cum aceia care cred într-o mântuire universală răstălmăcesc Scripturile,<br />
pentru a-și susține învățătura lor distrugătoare de suflete, trebuie să cităm numai câteva din<br />
declarațiile lor. La înmormântarea unui tânăr neevlavios, care fusese omorât într-un<br />
accident, un slujitor universalist a ales ca text biblic declarația cu privire la David: „El a fost<br />
mângâiat cu privire la Amnon, văzându-l mort” (2 Samuel 13, 39). „Adeseori sunt întrebat”,<br />
spunea vorbitorul, „care va fi soarta acelora care părăsesc lumea într-o stare de păcat, mor<br />
poate într-o stare de ebrietate, mor cu veșmintele nespălate de petele roșii ale crimei sau mor<br />
așa cum a murit acest tânăr, fără să fi avut vreodată o credință sau fără să fi experimentat<br />
vreo religie. Suntem mulțumiți cu ceea ce ne spun Scripturile; răspunsul lor va rezolva<br />
această problemă grozavă. Amnon era peste măsură de păcătos; nu se pocăise, s-a îmbătat<br />
și, în stare de beție, a fost ucis. David era profetul lui Dumnezeu; el trebuie să fi cunoscut<br />
dacă soarta lui Amnon avea să fie rea sau bună în lumea viitoare. Care a fost exprimarea<br />
inimii lui? «Împăratul David a încetat să mai urmărească pe Absalom, căci se mângâiase de<br />
moartea lui Amnon» (Ver 39).<br />
Și ce concluzie se poate deduce din această vorbire? Nu-i așa că suferințele veșnice nu<br />
erau o parte din credința lui religioasă? Așa înțelegem noi; și aici descoperim un argument<br />
puternic pentru susținerea unei ipoteze mai plăcute, mai luminoase, mai binevoitoare cu<br />
privire la curăția și pacea universală de la urmă. El a fost mângâiat văzând că fiul lui era<br />
mort. Și de ce așa? <strong>Pentru</strong> că, prin ochiul profeției, el putea privi înainte la un viitor glorios,<br />
să vadă că fiul lui, scăpat de toate ispitele, eliberat de robie și curățit de stricăciunea<br />
păcatului, după ce a fost făcut îndeajuns de sfânt și luminat, a fost primit în adunarea<br />
spiritelor înălțate în bucurie.... Singura lui mângâiere a fost aceea că, fiind mutat din această<br />
stare de păcat și de suferință, iubitul lui fiu se dusese acolo unde adierile plăcute ale Duhului<br />
Sfânt aveau să se reverse peste sufletul lui întunecat, acolo unde aveau să fie descoperite<br />
minții lui înțelepciunea cerului și adierile dulci ale iubirii nemuritoare și în felul acesta era<br />
pregătit cu o fire sfințită să se bucure de odihnă și de societatea moștenirii cerești.<br />
În aceste gânduri, am dori să se înțeleagă că noi credem că mântuirea în ceruri nu<br />
depinde de nimic din ceea ce facem în această viață; nici de o schimbare actuală a inimii,<br />
nici de credința de acum sau o mărturisire a religiei.” În felul acesta, pretinsul slujitor al lui<br />
Hristos repetă rătăcirea spusă de șarpele din Eden: „Hotărât că nu veți muri!” „În ziua în<br />
care veți mânca, vi se vor deschide ochii și veți fi ca Dumnezeu.” El declară că cei mai mari<br />
păcătoși — criminalul, hoțul și adulterul — după moarte vor fi pregătiți să intre în<br />
strălucirea veșnică.<br />
Și de unde scoate acest pervertitor al Scripturilor concluziile sale? Dintr-o singură<br />
propoziție care exprimă supunerea lui David față de hotărârea Providenței. Sufletul lui<br />
„dorea să meargă la Absalom; căci fusese mângâiat cu privire la Amnon, văzând că este<br />
mort”. Greul suferinței sale fusese ușurat cu trecerea timpului, iar gândurile lui s-au întors<br />
de la fiul mort la cel viu, care fugise de frica pedepsei meritate pentru crima lui. Și aceasta<br />
era dovada că Amnon cel bețiv, care săvârșise incestul, a fost dus imediat după moarte în<br />
349