Momente de Adevar
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Momente</strong> <strong>de</strong>r A<strong>de</strong>var<br />
lor misionare. Printre acești evangheliști se găsea și un păzitor al Sabatului biblic, și în felul<br />
acesta a<strong>de</strong>vărul a fost introdus în popor. La Iona a fost întemeiată o școală din care au plecat<br />
misionari nu numai în Scoția și Anglia, ci și în Germania, Elveția și chiar Italia.<br />
Dar Roma își ațintise privirile asupra Britaniei și s-a hotărât să o aducă sub stăpânirea ei.<br />
În veacul al șaselea, misionarii ei au început convertirea saxonilor păgâni. Ei au fost primiți<br />
cu favoruri <strong>de</strong> către barbarii cei mândri și i-au convins pe mii dintre ei să practice credința<br />
romană. Pe măsură ce lucrarea înainta, conducătorii papali împreună cu cei convertiți s-au<br />
ciocnit cu creștinii care erau asemenea celor din biserica primară. S-a prezentat un contrast<br />
izbitor. Cei din urmă erau simpli, umili, având un caracter, o doctrină și obiceiuri conforme<br />
Scripturilor, în timp ce primii dă<strong>de</strong>au la iveală superstiția, pompa și aroganța papilor. Trimisul<br />
Romei a cerut ca aceste biserici creștine să recunoască supremația suveranului pontif. Britanii<br />
au răspuns cu blân<strong>de</strong>țe că doreau să-i iubească pe toți oamenii, dar că papa nu are dreptul la<br />
supremație în biserică, iar ei îi puteau da numai supunerea datorată oricărui urmaș al lui<br />
Hristos. Au fost făcute încercări repetate <strong>de</strong> a asigura unirea lor cu Roma; dar acești creștini<br />
umili, uimiți <strong>de</strong> mândria <strong>de</strong>sfășurată <strong>de</strong> către trimișii ei, au răspuns categoric că nu cunosc alt<br />
stăpân <strong>de</strong>cât pe Hristos.<br />
Acum s-a <strong>de</strong>scoperit a<strong>de</strong>văratul spirit al papalității. Conducătorul roman a spus: „Dacă nu<br />
vreți să-i primiți pe frații care vă aduc pacea, veți primi dușmanii care vă vor aduce războiul.<br />
Dacă nu vă uniți cu noi pentru a arăta saxonilor calea vieții, veți primi <strong>de</strong> la ei lovitura <strong>de</strong><br />
moarte” (J.H. Merle D’Aubigne, History of the Reformation of the Sixteenth Century, b.1,<br />
cap.2). Acestea nu erau simple amenințări. Războiul, intriga și înșelăciunea au fost folosite<br />
împotriva acestor martori ai credinței biblice, până când bisericile din Bretania au fost distruse<br />
sau obligate să se supună autorității papei.<br />
În țările <strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> jurisdicția Romei, au existat timp <strong>de</strong> multe secole grupe <strong>de</strong> creștini<br />
care au rămas aproape cu totul libere <strong>de</strong> corupția papală. Ele erau înconjurate <strong>de</strong> păgânism și,<br />
în <strong>de</strong>sfășurarea veacurilor, au fost contaminate <strong>de</strong> rătăcirile lui; dar au continuat să privească<br />
Biblia ca singura regulă <strong>de</strong> credință și au primit multe dintre a<strong>de</strong>vărurile ei. Acești creștini<br />
cre<strong>de</strong>au în perpetuitatea Legii lui Dumnezeu și păzeau Sabatul poruncii a patra. Biserici care<br />
au ținut la această credință și practică au existat în Africa Centrală și printre armenii din Asia.<br />
Dar printre aceia care au rezistat abuzurilor puterii papale, val<strong>de</strong>nzii au stat în frunte. Chiar în<br />
țara în care papalitatea și-a stabilit scaunul, acolo i s-a rezistat cel mai puternic înșelăciunii și<br />
corupției ei. Timp <strong>de</strong> veacuri, bisericile Piemontului și-au păstrat in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nța; dar în cele<br />
din urmă a sosit timpul când Roma a insistat să se supună. După lupta fără rezultat împotriva<br />
tiraniei ei, conducătorii acestor biserici au recunoscut, chiar împotriva voinței lor, supremația<br />
puterii căreia lumea întreagă se părea că plătește tribut. Însă, au fost unii care au refuzat să se<br />
supună autorității papei sau prelatului. Ei s-au hotărât să păstreze credincioșia față <strong>de</strong><br />
Dumnezeu și să păstreze curăția și simplitatea credinței lor. S-a produs o <strong>de</strong>spărțire. Aceia<br />
care au rămas la vechea credință s-au retras; unii, părăsind Alpii natali, au ridicat steagul<br />
36