Momente de Adevar
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Momente</strong> <strong>de</strong>r A<strong>de</strong>var<br />
au reînceput râsul și batjocura. O mare parte din aceia care crezuseră în venirea iminentă a<br />
Domnului și-au părăsit credința. Unii care fuseseră foarte încrezători erau acum atât <strong>de</strong> răniți<br />
în mândria lor, încât ar fi preferat să dispară din lume. Asemenea lui Iona, ei Îl acuzau pe<br />
Dumnezeu și ar fi ales mai <strong>de</strong>grabă moartea <strong>de</strong>cât viața. Aceia care-și întemeiaseră credința<br />
pe părerile altora, și nu pe Cuvântul lui Dumnezeu, erau acum gata să-și schimbe din nou<br />
ve<strong>de</strong>rile. Batjocoritorii i-au câștigat pe cei slabi și pe cei fricoși <strong>de</strong> partea lor și toți aceștia s-<br />
au unit, <strong>de</strong>clarând că nu mai aveau <strong>de</strong> ce să se teamă și nici ce să aștepte. Timpul trecuse și<br />
Domnul nu venise, iar lumea urma să rămână așa cum fusese mii <strong>de</strong> ani.<br />
Credincioșii sinceri, stăruitori lăsaseră totul pentru Hristos și se împărtășiseră <strong>de</strong> prezența<br />
Lui ca niciodată mai înainte. Ei dăduseră lumii, după credința lor, ultima avertizare; și<br />
așteptând să fie primiți în scurtă vreme în societatea Domnului lor divin și a îngerilor sfinți,<br />
se retrăseseră într-o mare măsură din societatea acelora care nu primiseră solia. Cu o dorință<br />
profundă se rugaseră: „Vino Doamne Isuse, vino cât mai curând”. Dar El nu venise. Iar acum,<br />
ca să ia din nou povara grea a grijilor vieții și să suporte râsul și batjocura lumii, era o încercare<br />
teribilă a credinței și răbdării lor.<br />
Totuși, această <strong>de</strong>zamăgire nu a fost atât <strong>de</strong> mare cum a fost aceea prin care au trecut<br />
ucenicii la prima venire a lui Hristos. Când Isus a intrat triumfal în Ierusalim, ucenicii Săi<br />
cre<strong>de</strong>au că El era gata să urce pe tronul lui David și să-l elibereze pe Israel <strong>de</strong> apăsătorii lui.<br />
Cu speranța și așteptarea plină <strong>de</strong> bucurie, se întreceau unul pe altul să <strong>de</strong>a cinstire Regelui<br />
lor. Mulți își așterneau hainele ca un covor pe calea Lui sau întin<strong>de</strong>au înaintea Lui ramuri<br />
înfrunzite <strong>de</strong> palmier. Cu o bucurie plină <strong>de</strong> entuziasm s-au unit în aclamația: „Osana, Fiul lui<br />
David!” Și atunci când fariseii, tulburați și mâniați <strong>de</strong> această manifestare <strong>de</strong> bucurie, i-au<br />
cerut lui Isus să-Și mustre ucenicii, El le-a răspuns: „Dacă aceștia vor tăcea pietrele vor<br />
striga”. (Luca 19, 40). Profeția trebuia să se împlinească. Ucenicii împlineau planul lui<br />
Dumnezeu; cu toate acestea erau condamnați la o <strong>de</strong>zamăgire cruntă. Doar câteva zile au<br />
trecut și au fost martorii agoniei și morții Mântuitorului, pe care L-au pus în mormânt.<br />
Așteptările lor nu s-au împlinit, nici măcar într-un singur punct, iar speranțele lor au murit o<br />
dată cu Isus. Până când Domnul lor n-a ieșit biruitor din mormânt, ei n-au putut pricepe tot ce<br />
a fost prevestit <strong>de</strong> profeție, și anume că „Hristos trebuia să sufere, și să învie din morți”.<br />
(Faptele Apostolilor 17, 3)<br />
Cu cinci sute <strong>de</strong> ani mai înainte, Domnul <strong>de</strong>clarase prin proorocul Zaharia: „Bucură-te,<br />
fiica Sionului, strigă <strong>de</strong> bucurie fiica Ierusalimului; Iată, Împăratul tău vine; El este drept și<br />
biruitor; smerit, călare pe un asin, pe mânzul unei măgărițe”. (Zaharia 9, 9). Dacă ucenicii șiar<br />
fi dat seama că Hristos mergea la ju<strong>de</strong>cată și la moarte, n-ar mai fi împlinit această<br />
proorocie. În același fel, Miller și tovarășii lui au împlinit profeția și au dat o solie <strong>de</strong>spre care<br />
Inspirația prevestise că urma să fie dată lumii, dar ei n-ar fi dat-o dacă ar fi înțeles pe <strong>de</strong>plin<br />
proorociile care arătau către <strong>de</strong>zamăgirea lor și către prezentarea unei alte solii ce trebuia<br />
predicată tuturor popoarelor, înainte ca Domnul să vină. Prima și a doua solie îngerească au<br />
256