Momente de Adevar
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Momente</strong> <strong>de</strong>r A<strong>de</strong>var<br />
a fost întemeiată până la moartea lui Hristos. Chiar după intrarea în lucrarea Sa pământească,<br />
Mântuitorul, împovărat <strong>de</strong> încăpățânarea și nerecunoștința oamenilor, Se putea retrage <strong>de</strong> la<br />
jertfirea pe Calvar. În Ghetsemani, paharul <strong>de</strong> amărăciune a tremurat în mâna Sa. El putea<br />
chiar și atunci să-Și șteargă sudoarea <strong>de</strong> sânge <strong>de</strong> pe frunte și să lase neamul omenesc vinovat<br />
să piară în nelegiuirea lui. Dacă ar fi făcut lucrul acesta, n-ar mai fi fost răscumpărare pentru<br />
omenirea căzută. Dar când Mântuitorul Și-a dat viața și cu ultima suflare a strigat „S-a sfârșit”,<br />
atunci împlinirea Planului <strong>de</strong> Mântuire a fost asigurată. Făgăduința mântuirii făcută perechii<br />
păcătoase în E<strong>de</strong>n a fost ratificată. Împărăția harului, care până acum existase prin făgăduința<br />
lui Dumnezeu, a fost atunci întemeiată.<br />
În felul acesta moartea lui Hristos — chiar evenimentul pe care ucenicii îl socotiseră ca<br />
fiind nimicirea finală a nă<strong>de</strong>jdii lor — a fost aceea care a asigurato pentru vecie. În timp ce îi<br />
aruncase în cea mai crudă <strong>de</strong>zamăgire, ea era dovada culminantă a corectitudinii credinței lor.<br />
Evenimentul care-i umpluse <strong>de</strong> jale și disperare era acela care <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>a ușa nă<strong>de</strong>jdii pentru<br />
orice fiu al lui Adam și în care se concentra viața viitoare și fericirea veșnică pentru toți cei<br />
credincioși ai lui Dumnezeu din toate veacurile.<br />
Planurile milei infinite și-au ajuns împlinirea chiar și în <strong>de</strong>zamăgirea ucenicilor. În timp<br />
ce inimile lor fuseseră câștigate <strong>de</strong> harul divin și <strong>de</strong> puterea învățăturilor lui Isus, care „a vorbit<br />
cum n-a vorbit niciodată vreun om”, totuși, aurul curat al iubirii lor pentru Domnul, era<br />
amestecat <strong>de</strong> mândrie lumească și ambiții egoiste. Chiar și în camera un<strong>de</strong> au mâncat Paștele,<br />
în ora aceea solemnă când Domnul lor intrase <strong>de</strong>ja în întunericul din Ghetsemani, „se luptau<br />
între ei, care să fie socotit cel mai mare”. (Luca 22, 24). Gândul lor era la tron, coroană și<br />
slavă, în timp ce chiar în fața lor se afla rușinea, agonia din grădină, sala <strong>de</strong> ju<strong>de</strong>cată și crucea<br />
Calvarului. Mândria inimii lor, setea lor <strong>de</strong> slavă pământească, era aceea care-i făcuse să se<br />
prindă, cu atâta încăpățânare, <strong>de</strong> învățătura rătăcită a vremii lor și să treacă neatenți pe lângă<br />
cuvintele Mântuitorului, care arătau natura a<strong>de</strong>vărată a Împărăției Sale și către agonia și<br />
moartea Sa. Și aceste rătăciri au dus la încercarea — dureroasă, dar necesară — care fusese<br />
îngăduită pentru îndreptarea lor. Cu toate că ucenicii înțeleseseră greșit însemnătatea soliei<br />
lor și nu-și dăduseră seama <strong>de</strong> așteptările lor, predicaseră totuși avertizarea dată <strong>de</strong> Dumnezeu,<br />
iar Domnul urma să le răsplătească credința și să le onoreze ascultarea. Lor urma să le fie<br />
încredințată lucrarea <strong>de</strong> predicare, către toate neamurile, a Evangheliei slăvite <strong>de</strong>spre Domnul<br />
lor înviat. Aceasta trebuia să-i pregătească pentru lucrarea în ve<strong>de</strong>rea căreia le fusese<br />
îngăduită experiența ce li se păruse atât <strong>de</strong> amară.<br />
După învierea Sa, Isus S-a arătat ucenicilor Săi pe calea către Emaus și, începând „<strong>de</strong> la<br />
Moise și <strong>de</strong> la toți proorocii, le-a tâlcuit în toate Scripturile, ce era cu privire la El”. (Luca 24,<br />
27). Inimile ucenicilor s-au trezit, credința s-a aprins. Ei erau „născuți din nou la o nă<strong>de</strong>j<strong>de</strong><br />
vie”, chiar înainte ca Isus să li Se <strong>de</strong>scopere. Planul Lui era să le lumineze înțelegerea și să le<br />
prindă credința <strong>de</strong> „Cuvântul temeinic al profeției”. El dorea ca a<strong>de</strong>vărul să prindă o rădăcină<br />
puternică în mintea lor, nu numai pentru că era susținut <strong>de</strong> mărturia Sa personală, ci datorită<br />
dovezilor neîndoielnice prezentate <strong>de</strong> simbolurile și umbrele legii tipice și <strong>de</strong> către profețiile<br />
219