Momente de Adevar
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Misterul istoriei nu este întunecat complet, pentru că este doar o perdea care ascunde parțial activitatea creativă și forțele spirituale și operațiunea (funcția) legilor duhovnicești. Este adesea spus că sângele martirilor este sămânța biserici dar cea ce noi susținem sunt faptele acelea duhovnicești și decizii spirituale care dau rod în societate… Pentru că schimbările majore în cultură și revoluții din istorie care decid soarta națiunilor sau caracterul unei vremi sunt decizii spirituale cumulative…. Credința și înțelegerea, sau negarea ei și orbire a unor indivizi. Nimeni nu poate să și pună degetul pe actul suprem care schimbă echilibrul și ca societatea să primească o ordine nouă în extern….
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Momente</strong> <strong>de</strong>r A<strong>de</strong>var<br />
În amărăciunea sufletului său, se întreba a<strong>de</strong>sea: „Oare acesta poate fi sfârșitul acestei lucrări<br />
mari <strong>de</strong> reformă?” Alteori, în timp ce se ruga lui Dumnezeu cu ardoare, pacea se revărsa iarăși<br />
peste inima lui. „Lucrarea nu este a mea, ci a Ta”, spunea el; „Tu nu vei permite să fie distrusă<br />
<strong>de</strong> superstiție sau <strong>de</strong> fanatism”. Dar gândul <strong>de</strong> a rămâne încă multă vreme în afara luptei întro<br />
astfel <strong>de</strong> criză a <strong>de</strong>venit <strong>de</strong> nesuportat. S-a hotărât să se reîntoarcă la Wittenberg.<br />
A pornit fără întârziere în călătoria lui primejdioasă. Era sub interdicție imperială.<br />
Dușmanii săi aveau libertatea să-i ia viața; iar prietenilor le era interzis să-l ajute sau să-l<br />
adăpostească. Guvernul imperial luase cele mai aspre măsuri împotriva a<strong>de</strong>pților lui. Dar el a<br />
văzut că lucrarea Evangheliei era primejduită și în numele Domnului a ieșit fără teamă, să se<br />
lupte pentru a<strong>de</strong>văr. Într-o scrisoare adresată prințului elector, după ce și-a expus planul <strong>de</strong> a<br />
părăsi Wartburgul, Luther spunea: „Să fie cunoscut înălțimii voastre că eu mă duc la<br />
Wittenberg sub o ocrotire mult mai înaltă <strong>de</strong>cât aceea a prinților și a electorilor. Nu mă<br />
gân<strong>de</strong>sc să solicit sprijinul înălțimii voastre și, <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> a dori protecția voastră, aș dori mai<br />
<strong>de</strong>grabă să vă ocrotesc eu. Dacă aș ști că înălțimea voastră ar putea sau ar vrea să mă<br />
ocrotească, nu m-aș duce cu nici un chip la Wittenberg. Nu există nici o sabie care să ajute la<br />
înaintarea acestei cauze. Numai Dumnezeu trebuie să facă totul, fără ajutorul și fără concursul<br />
omului. Acela care are cea mai mare credință este cel care o va putea ocroti mai mult.” (I<strong>de</strong>m,<br />
b. 9, cap. 8)<br />
Într-o altă scrisoare, scrisă pe drumul către Wittenberg, Luther adăuga: „Sunt gata să intru<br />
în dizgrația înălțimii voastre și în mânia lumii întregi. Nu sunt oare locuitorii Wittenbergului<br />
oile mele? Nu mi i-a încredințat Dumnezeu mie? Și n-ar trebui oare, dacă este necesar, să mă<br />
expun morții pentru ei? În afară <strong>de</strong> aceasta, eu mă tem că în Germania a izbucnit o grozavă<br />
răzvrătire prin care Dumnezeu vrea să pe<strong>de</strong>psească națiunea noastră.” (I<strong>de</strong>m, b. 9, cap. 7)<br />
Cu mare pru<strong>de</strong>nță și cu umilință, dar hotărât și statornic, a început să lucreze. „Prin<br />
cuvânt”, spunea el, „trebuie să răsturnăm și să distrugem tot ce a fost întemeiat pe violență.<br />
Nu mă voi folosi <strong>de</strong> forță împotriva celor superstițioși și necredincioși.... Nimeni nu trebuie<br />
constrâns. Libertatea este însăși esența credinței.” (I<strong>de</strong>m b. 9, cap. 8) Curând se răspândi<br />
vestea în Wittenberg că Luther se întorsese și urma să predice. Oamenii alergau din toate<br />
părțile, iar biserica s-a umplut până la refuz. Urcând la amvon, a început să-i în<strong>de</strong>mne, să-i<br />
mustre și să-i învețe cu multă înțelepciune și blân<strong>de</strong>țe. Vorbind <strong>de</strong>spre aceia care recurseseră<br />
la măsuri violente pentru <strong>de</strong>sființarea liturghiei, spunea:<br />
„Liturghia este un lucru rău; Dumnezeu i S-a împotrivit și ar trebui să fie <strong>de</strong>sființată; aș fi<br />
dorit ca în toată lumea să fi fost înlocuită prin Cina Evangheliei. Însă nimeni nu trebuie să fie<br />
<strong>de</strong>spărțit <strong>de</strong> ea prin forță. Trebuie să lăsăm problema în mâinile Domnului. Cuvântul Său<br />
trebuie să lucreze și nu noi. Și mă veți întreba <strong>de</strong> ce așa? Pentru că nu țin inimile oamenilor<br />
în mâna mea, așa cum ține olarul lutul. Noi avem dreptul să vorbim; dar nu avem dreptul să<br />
acționăm. Să predicăm; restul aparține lui Dumnezeu. Dacă aș folosi forța, ce aș câștiga?<br />
Încruntare, formalitate, rânduieli omenești și fățărnicie. Dar n-ar fi nici o sinceritate a inimii,<br />
115