Rugăciune
Întunericul celui rău învăluie pe aceia care neglijează rugăciunea: șoaptele ispititoare ale vrăjmașului îi amăgesc la păcat. Și toate acestea pentru că ei nu folosesc privilegiile rugăciunii pe care Dumnezeu li le-a dat în această rânduială divină. De ce oare fiii și fiicele lui Dumnezeu să fie atât de întârzietori în a se ruga, știind că rugăciunea este cheia în mâna credinței care deschide tezaurul cerului, unde se găsesc depozitate resursele inepuizabile ale Celui Atotputernic? Fără rugăciuni stăruitoare și continuă veghere, noi suntem în primejdia de a deveni din ce în ce mai nepăsători și de a devia de la calea dreaptă. Vrăjmașul mântuirii noastre caută mereu să pună piedici în calea spre tronul milei, pentru ca noi să nu putem obține: prin rugăciuni stăruitoare și credință: harul și puterea de a rezista ispitei. Există o putere puternică în rugăciune. Marele nostru adversar caută în mod constant să țină sufletul tulburat departe de Dumnezeu. Un apel la cer al celui mai umil sfânt este mai de temut pentru Satana decât decretele cabinetelor sau mandatele regilor...
Întunericul celui rău învăluie pe aceia care neglijează rugăciunea: șoaptele ispititoare ale vrăjmașului îi amăgesc la păcat. Și toate acestea pentru că ei nu folosesc privilegiile rugăciunii pe care Dumnezeu li le-a dat în această rânduială divină. De ce oare fiii și fiicele lui Dumnezeu să fie atât de întârzietori în a se ruga, știind că rugăciunea este cheia în mâna credinței care deschide tezaurul cerului, unde se găsesc depozitate resursele inepuizabile ale Celui Atotputernic? Fără rugăciuni stăruitoare și continuă veghere, noi suntem în primejdia de a deveni din ce în ce mai nepăsători și de a devia de la calea dreaptă. Vrăjmașul mântuirii noastre caută mereu să pună piedici în calea spre tronul milei, pentru ca noi să nu putem obține: prin rugăciuni stăruitoare și credință: harul și puterea de a rezista ispitei. Există o putere puternică în rugăciune. Marele nostru adversar caută în mod constant să țină sufletul tulburat departe de Dumnezeu. Un apel la cer al celui mai umil sfânt este mai de temut pentru Satana decât decretele cabinetelor sau mandatele regilor...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Rugăciune</strong><br />
Capitolul 31 — Cerând pentru a Da*<br />
Domnul Hristos primea continuu de la Tatăl soliile pe care urma să ni le transmită nouă.<br />
„Cuvântul pe care îl auziţi”, spunea El, „nu este al Meu, ci al Tatălui care M-a trimis” (Ioan<br />
14, 24). „Pentru că nici Fiul omului n-a venit să I se slujească, ci El să slujească” (Matei 20,<br />
28). El a trăit, a gândit şi S-a rugat, dar nu pentru Sine, ci pentru alţii. În fiecare dimineaţă,<br />
Domnul Se întorcea de la orele petrecute în comuniune cu Dumnezeu, pentru a le aduce<br />
oamenilor lumina cerului. Zi de zi, El primea un nou botez cu Duhul Sfânt. În primele<br />
ceasuri ale fiecărei noi zile, Dumnezeu îl trezea din somnul Său, iar sufletul şi buzele Sale<br />
erau binecuvântate cu harul pe care urma să-L ofere altora. Cuvintele pe care le rostea îi<br />
erau date chiar atunci din curţile cerului, ca să le poată spune la timpul potrivit celor trudiţi<br />
şi împovăraţi. „Domnul Dumnezeu Mi-a dat”, spunea El, „o limbă iscusită, ca să ştiu să<br />
înviorez cu vorba pe cel doborât de întristare. El îmi trezeşte urechea, să ascult cum ascultă<br />
nişte ucenici” (Isaia 50, 4).<br />
Ucenicii erau foarte impresionaţi de rugăciunile Sale, precum şi de obiceiul Său de a intra<br />
în comuniune cu Dumnezeu. într-o zi, după ce fuseseră puţină vreme departe de Domnul lor,<br />
când s-au întors, L-au găsit absorbit în rugăciune. Părând că nu observă prezenţa lor, El a<br />
continuat să Se roage cu voce tare. Inimile ucenicilor au fost profund mişcate. Când a<br />
încetat să Se roage, ei au exclamat: „Doamne, învaţă-ne să ne rugăm!”<br />
Ca răspuns, Domnul Hristos le-a repetat rugăciunea domnească, aşa cum o prezentase în<br />
Predica de pe Muntele Fericirilor. Apoi, a ilustrat învăţătura pe care dorea să le-o dea,<br />
prezentându-le o parabolă.<br />
„Care dintre voi”, le-a spus El, „dacă are un prieten şi se duce la el în miezul nopţii şi-i<br />
zice: «Prietene, împrumută-mi trei pâini, căci a venit de pe drum un prieten al meu şi n-am<br />
ce-i pune înainte» şi, dacă dinăuntrul casei lui, prietenul acesta îi răspunde: «Nu mă tulbura;<br />
acum uşa este încuiată, copiii mei sunt cu mine în pat, nu pot să mă scol să-ţi dau pâini», vă<br />
spun: chiar dacă nu s-ar scula să i le dea pentru că-i este prieten, totuşi, măcar pentru<br />
stăruinţa lui supărătoare, tot se va scula şi-i va da tot ce-i trebuie”.<br />
Aici, Domnul Hristos vorbeşte despre un om care se roagă cerând, pentru ca, la rândul<br />
lui, să poată da mai departe, altuia. El trebuie să obţină pâine, deoarece altfel nu poate<br />
împlini nevoia călătorului flămând şi obosit care a venit noaptea târziu. Deşi vecinul lui nu<br />
228