Rugăciune
Întunericul celui rău învăluie pe aceia care neglijează rugăciunea: șoaptele ispititoare ale vrăjmașului îi amăgesc la păcat. Și toate acestea pentru că ei nu folosesc privilegiile rugăciunii pe care Dumnezeu li le-a dat în această rânduială divină. De ce oare fiii și fiicele lui Dumnezeu să fie atât de întârzietori în a se ruga, știind că rugăciunea este cheia în mâna credinței care deschide tezaurul cerului, unde se găsesc depozitate resursele inepuizabile ale Celui Atotputernic? Fără rugăciuni stăruitoare și continuă veghere, noi suntem în primejdia de a deveni din ce în ce mai nepăsători și de a devia de la calea dreaptă. Vrăjmașul mântuirii noastre caută mereu să pună piedici în calea spre tronul milei, pentru ca noi să nu putem obține: prin rugăciuni stăruitoare și credință: harul și puterea de a rezista ispitei. Există o putere puternică în rugăciune. Marele nostru adversar caută în mod constant să țină sufletul tulburat departe de Dumnezeu. Un apel la cer al celui mai umil sfânt este mai de temut pentru Satana decât decretele cabinetelor sau mandatele regilor...
Întunericul celui rău învăluie pe aceia care neglijează rugăciunea: șoaptele ispititoare ale vrăjmașului îi amăgesc la păcat. Și toate acestea pentru că ei nu folosesc privilegiile rugăciunii pe care Dumnezeu li le-a dat în această rânduială divină. De ce oare fiii și fiicele lui Dumnezeu să fie atât de întârzietori în a se ruga, știind că rugăciunea este cheia în mâna credinței care deschide tezaurul cerului, unde se găsesc depozitate resursele inepuizabile ale Celui Atotputernic? Fără rugăciuni stăruitoare și continuă veghere, noi suntem în primejdia de a deveni din ce în ce mai nepăsători și de a devia de la calea dreaptă. Vrăjmașul mântuirii noastre caută mereu să pună piedici în calea spre tronul milei, pentru ca noi să nu putem obține: prin rugăciuni stăruitoare și credință: harul și puterea de a rezista ispitei. Există o putere puternică în rugăciune. Marele nostru adversar caută în mod constant să țină sufletul tulburat departe de Dumnezeu. Un apel la cer al celui mai umil sfânt este mai de temut pentru Satana decât decretele cabinetelor sau mandatele regilor...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Rugăciune</strong><br />
mi căile Tale; atunci Te voi cunoaşte şi voi avea trecere înaintea Ta. şi gândeşte-Te că<br />
neamul acesta este poporul Tău”.<br />
Răspunsul a fost: „Voi merge Eu însumi cu tine şi îţi voi da odihnă”. Dar Moise nu era<br />
satisfăcut. Asupra sufletului său, apăsa un simţământ al urmărilor îngrozitoare, în cazul în<br />
care Dumnezeu l-ar fi lăsat pe Israel pradă împietririi şi nepocăinţei. El nu putea să sufere ca<br />
interesele sale să fie despărţite de acelea ale fraţilor săi şi s-a rugat ca favoarea lui<br />
Dumnezeu să poată fi redată poporului Său şi ca semnele prezenţei Sale să continue să<br />
călăuzească peregrinările lor: „Dacă nu mergi Tu însuţi cu noi, nu ne lăsa să plecăm de aici.<br />
Cum se va şti că am căpătat trecere înaintea Ta, eu şi poporul Tău? Oare nu când vei merge<br />
Tu cu noi şi când prin aceasta vom fi deosebiţi, eu şi poporul Tău, de toate popoarele de pe<br />
faţa pământului?”<br />
şi Domnul a zis: „Voi face şi ceea ce-Mi ceri acum, căci ai căpătat trecere înaintea Mea şi<br />
te cunosc pe nume”. Dar profetul nu a încetat să se roage. Fiecare rugăciune înălţată primise<br />
răspuns, dar el înseta după o dovadă mai puternică a bunăvoinţei lui Dumnezeu. El<br />
adresează acum o cerere pe care nicio fiinţă omenească nu o făcuse vreodată până atunci.<br />
„Arată-mi slava Ta!”<br />
Domnul nu l-a mustrat pentru cererea sa îndrăzneaţă, ci au fost rostite cuvinte pline de<br />
bunătate: „Voi face să treacă pe dinaintea ta toată bunătatea Mea”. Niciun om muritor nu<br />
poate privi slava descoperită a lui Dumnezeu şi să trăiască, dar Moise a fost asigurat că va<br />
vedea din slava divină, atât cât va putea suporta să vadă. El a fost chemat din nou să se urce<br />
pe munte, apoi, mâna care a făcut lumea şi care mută munţii deodată „şi-i răstoarnă în mânia<br />
Sa” (Iov 9, 5) l-a luat pe Moise, această fiinţă făcută din ţărână, acest puternic bărbat al<br />
credinţei, şi l-a aşezat într-o crăpătură în stâncă în timp ce slava lui Dumnezeu şi toată<br />
bunătatea Lui au trecut pe dinaintea sa.<br />
Această experienţă — mai presus de toate celelalte făgăduinţe făcute, în sensul că<br />
prezenţa divină îl va însoţi — a fost pentru Moise o asigurare a succesului în lucrarea ce-i<br />
stătea înainte şi el a socotit-o ca fiind de o valoare infinit mai mare decât toată înţelepciunea<br />
Egiptului sau decât orice realizare a sa ca om de stat sau conducător militar. Nicio putere<br />
pământească, nicio iscusinţă sau pricepere nu pot lua locul prezenţei continue a lui<br />
Dumnezeu. — Patriarhi şi profeţi, 327, 328.<br />
Sub stres, rugăciunea lui Moise a fost aproape o plângere — Inima lui Moise s-a<br />
întristat. El mijlocise ca Israel să nu fie nimicit, chiar dacă urmaşii săi ar fi putut astfel<br />
ajunge o mare naţiune. În iubirea sa pentru ei, el se rugase ca mai bine să fie şters numele<br />
său din cartea vieţii, „decât să fie lăsaţi să piară”. Pentru ci riscase totul, iar acum acesta era<br />
răspunsul. Toate necazurile lor, chiar şi suferinţele lor imaginare, le puneau pe seama lui, iar<br />
cârtirile lor ticăloase îi făceau îndoit de grea povara grijii şi a răspunderii sub care se clătina,<br />
în necazul său, era ispitit să nu mai aibă încredere nici în Dumnezeu. <strong>Rugăciune</strong>a lui era<br />
aproape o plângere: „Pentru ce mâhneşti Tu pe robul Tău şi pentru ce n-am căpătat eu<br />
97