Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Modulul 3<br />
• grădinile Breslea, Barbălată, Cişmegiu<br />
şi Giafer – locuri de petrecere a timpului<br />
liber, aflate în afara oraşului de atunci.<br />
Mai cunoscute erau Breslea, amintită şi<br />
de Anton Pann şi de Ion Ghica, aflată în<br />
zona actualului parc Ioanid, Grădina lui<br />
Giafer, din vecinătatea Podului de<br />
Pământ (Calea Plevnei de azi, spre<br />
Facultatea de Drept) şi Cişmigiul,<br />
menţionat prima oară la 1779, în<br />
vremea domniei lui Alexandru Ipsilanti,<br />
dar a cărui înfăţişare actuală se<br />
datorează arhitectului pei sagist german<br />
Wilhelm Mayer, chemat la 1847 de către<br />
Gheorghe Bibescu pentru a alcătui<br />
planul de înfrumuseţare al tuturor<br />
grădinilor oraşului.<br />
...rochiile cele nepreţuite...<br />
SCENE DIN VIAÞA DE IERI ªI DE AZI<br />
Către seară, toate aceste grupe înveselite, bărbaţi şi femei, după<br />
ce îşi netezeau giubelele şi trămiteau pe slugi înainte cu ploscile şi<br />
cu blidele de mâncare, plecau pe la casele lor împărţiţi în cete, după<br />
isnafuri sau meserii.<br />
Aşa trecea timul în sărbătorile verei; dar când venea epoca cea<br />
monotonă a iernei, toţi aceşti oameni stau închişi prin case, şi serile<br />
cele lungi se petreceau în tăcere; abia dacă uneori se adunau mai<br />
mulţi la un loc spre a povesti ce se întâmpla în cercul restâns al<br />
mahalalei, sau spre a juca între ei conţina, mariaşul şi cureluşa.<br />
Atunci însă, ca şi acum, boierii şi oamenii cu averi mari se<br />
deosebeau foarte mult de popor în petrecerile lor.<br />
Boierii se plimbau în caleşti şi butci cu arcurile poleite, spre a se<br />
deosebi de neguţători. Podul Mogoşoaiei şi al Târgului de Afară<br />
erau cele de căpetenie preîmblării ale boierilor. Mesele şi petrecerile<br />
lor se făceau în familii mai multe adunate la un loc; rar se întâmpla<br />
să mănânce pe la grădini; dar şi atunci preferau grădina lui Scufa,<br />
via Brâncoveanului din Dealul Spirii şi grădina lui Belu, de la<br />
Văcăreşti, spre a nu da prilej norodului a surprinde vreo necuviinţă<br />
a lor şi a li se pierde printr-aceasta prestigiul.<br />
Boierii cei tineri, din cauza strânselor relaţiuni ce aveau cu<br />
fanarioţii şi alţi venetici depravaţi, contractaseră încă dupe atunci o<br />
mulţime de viciuri, contrare cu totul modelului de vieţuire a<br />
boierilor bătrâni. Sania mitologică a lui beizadea C. Caragea, făcută<br />
în forma carului lui Apollon, şi cei şase cerbi ce o trăgeau, conteşul<br />
cel de postav alb blănuit cu samur de Mosca, hangerul cel semnat<br />
cu brilianturi şi gugiumanul de samur cu fundul alb al acestui<br />
frumos principe, precum şi rochilele cele nepreţuite, şalurile şi<br />
feregelele domniţei Ralu întorsese atât de mult capul junilor boieri<br />
şi cocoane încât de multe ori vindeau moşii de mare preţ ca să<br />
imiteze luxul şi strălucirea acestor principi răsăpitori. Răul poate că<br />
ar fi fost mai mic dacă s-ar fi oprit aci; dar viaţa scandaloasă şi<br />
depravaţiunea luând proporţiuni mari, infestară şi demoralizară<br />
până la un mare grad societatea întreagă.<br />
Din toate relele acestea, jocul de cărţi fu acela care răspândi mai<br />
mult demoralizarea; el sărăcea pe boieri şi funcţionari şi-i îndemna<br />
la hrăpiri de tot felul.<br />
Unul din cei mai mari desfrânaţi şi risipitori din acei timpi era<br />
postelnicul Andronache Tuzluz; el fura ca un tâlhar de codru şi<br />
cheltuia ca un nebun. Mesele cele mai strălucite, seratele cele mai<br />
atrăgătoare, jocurile de cărţi cele mai dărăpănătoare, care făceau să<br />
treacă dintr-o pungă într-alta averea săracilor, toate acestea în casă<br />
la dânsul se petreceau. Arghira, Rozolina şi Calmuca, Phrineele şi<br />
Messalinele de pe atunci ale Bucureştilor, erau stăpâne în casa lui,<br />
ce devenise adevărat mormânt al oricărui amor curat şi statornic, a<br />
oricării credinţe conjugale.<br />
În ziua de 30 noiembrie, fanoriotul făcea în toţi anii masă mare<br />
şi ziafet în onoarea sântului Andrei, patronul său. Ajuns în culmea<br />
favoarei domneşti, el voia, în anul în care am sosit cu povestirea<br />
noastră, ca serbarea să fie cât se putea mai strălucită. Cu acest scop,<br />
el aduse din Constantinopol tot ce se găsea acolo mai scump în<br />
peşte, poame şi vinuri, pe care unindu-le cu delicateţele gastro -<br />
nomice ale ţărei: păstrăvi, mihalţi şi felurite alte mâncări fragede şi<br />
383