Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Ficţiunea literară<br />
I. L. Caragiale (1852, Hai ma nale,<br />
Ploieşti – 1912, Berlin) se naşte într-o<br />
familie în care interesul pentru teatru<br />
este prezent prin unchii lui, Costache şi<br />
Iorgu Caragiale. Urmează şcoala pri -<br />
mară şi gimnaziul la Ploieşti şi cursuri<br />
pentru declamaţie la Bucureşti.<br />
Debutul se realizează în revista<br />
satirică Ghimpele. O vreme des fă şoară<br />
activităţi jurnalistice, exersându-şi spi -<br />
ritul de obser vaţie, printr-un stil direct<br />
şi viu, specific articolului de ziar. În<br />
această perioadă va scrie şi versuri.<br />
Caragiale este apoi autor de piese de<br />
teatru, de proză: nuvele fantastice şi<br />
psihologice, schiţe, momente, intens<br />
dra matizate. În perioada 1888 – 1889<br />
este director la Teatrul Naţional din Bu -<br />
cu reşti. Prima piesă scrisă, O noapte<br />
furtu noasă, este citită, în 1879, la<br />
Junimea (societate şi cenaclu literar al<br />
intelectualilor ieşeni, conduse de Titu<br />
Maiorescu). Scrie în acelaşi an Conu<br />
Leonida faţă cu reacţiunea, amândouă<br />
comediile fiind jucate pe scena Teatrului<br />
Naţional. Vor urma O scrisoare pier -<br />
dută (1884) şi D-ale carnava lu l ui.<br />
După 1889 scrie nuvele, dintre care cele<br />
mai cunoscute sunt: În vreme de<br />
război, O făclie de Paşte, La hanul lui<br />
Mânjoală. Este şi autorul unei drame<br />
intitulate Năpasta.<br />
– La gară, gaspadin!<br />
De douăzeci şi cinci minute, familia Georgescu stă în salon de<br />
<strong>clasa</strong>-ntâi, şi gramamà nu mai soseşte. Ceasornicul arată două şi<br />
jumătate... Madam Georgescu începe să devie impacientă. Trei fără<br />
douăzeci şi cinci... Mai sunt douăzeci de minute; la casă se dau bilete,<br />
şi cocoana Anica nu mai vine. D. Georgescu începe a bănui că n-are<br />
să trebuiască a mai lua patru bilete, poate că trei or s-ajungă, şi por -<br />
neşte din salonul de aşteptare să meargă la ghişet. Dar în uşă-ntâlneşte<br />
piept în piept pe gramamà, care nu mai poate de gâfâială.<br />
– Uf! nu mai poci! zice cocoana Anica.<br />
Dar d. Georgescu îi numără parale potrivite pentru un bilet de<br />
dus şi-ntors <strong>clasa</strong> III, şi-i arată ghişetul respectiv.<br />
Peste câteva minute, trenul zboară-nspre Carpaţi.<br />
– Biletele, vă rog, domnilor, zice politicos conductorul, intrând<br />
în primul vagon de <strong>clasa</strong>-ntâia.<br />
D. Georgescu arată două bilete.<br />
– …Mititelul… al dv.? întrebă conductorul arătând pe ofiţeraşul<br />
de vânători, care s-a suit cu picioarele pe bancheta de catifea.<br />
– Da! dar n-a-mplinit patru ani… Nu trebuie să ne-nveţi<br />
dumneata regula, zice madam Georgescu.<br />
Conductorul salută politicos şi trece mai departe.<br />
– I-ai spus mamiţii (întrebă discret madam Georgescu pe<br />
consoartele dumneaei) să bage de seamă să nu-i fure cineva coşul?<br />
D. Georgescu dă din cap şi se mulţumeşte să zică numai:<br />
– Hâhâ!<br />
Mai discret încă, întreabă d. Georgescu pe consoarta d-sale:<br />
– I-ai dat parale?<br />
Madam Georgescu răspunde consoartelui tot aşa de laconic cum<br />
i-a răspuns şi dânsul.<br />
– Cât?<br />
Madam Georgescu arată mâna cu cinci degete răsfirate: cinci –<br />
adică, o băncuţă.<br />
Treizeci de bani, tramvaiul de la Zece Mese până la gară: care va<br />
să zică gramamà are încă douăzeci de bani pentru ca să cumpere două<br />
legături de vişine la Comarnic. Şi-n adevăr, le şi cumpără, şi le<br />
mănâncă pe jumătate până la Valea Largă, cu sâmburi cu tot. Trenul<br />
soseşte la Sinaia regulat. Lume – destulă. Dar cu toată-mbulzeala,<br />
cine ştie să-şi facă un plan bine hotărât nu se rătăceşte niciodată.<br />
Familia Georgescu ştie perfect ce are să facă pas cu pas şi minută cu<br />
minută. Astfel, madam Georgescu, cu d. Georgescu şi cu puiul se<br />
urcă-n birjă şi merg drept la parc, unde muzica militară cântă cadrilul<br />
Les petits cochons, să se asigure de o odaie cu două paturi la Regal;<br />
iar gramamà cu coşul merge la Mazăre, să se asigure de o odaie cu<br />
un pat; e atât de aproape Mazăre de gară, că nu face ca să mai dai<br />
parale la birjă. D. Georgescu însă dă unui băiat un ban, să ducă după<br />
gramamà coşul.<br />
S-a întunecat… Lămpile electrice încep a sclipi. Puiului i-e foame.<br />
D. Georgescu lasă pe madam Georgescu pe o bancă în aleea principală,<br />
unde e toiul promenadei de lume bună, şi pleacă cu puiul la gramamà.<br />
Fatalitate! La otel Mazăre i se spune că n-a fost odaie goală şi că a<br />
trimis-o pe jupâneasă la otel Manolescu, devale. D. Georgescu coboară<br />
cu bravul ofiţeraş de vânători, care este foarte obosit şi flămând. La<br />
56