Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Ficţiunea literară<br />
Ştefan cel Mare<br />
acuarelă după Evangheliarul de la<br />
Homor<br />
călăreţii puseră piciorul la pământ. Alexăndrel-Voievod, feciorul bălan<br />
al Domniei, sări de-a dreptul din şa. Purta, ca şi părintele său, brocart<br />
de Veneţia, gugiuman de samur şi marochi nuri. Trei boieri dintre cei<br />
mari, care însoţeau pe stăpân, adică portarul Sucevei, Bodea, Toma<br />
logofătul şi Iuga postelnicul, îşi lăsară caii în mâna slujitorilor şi<br />
grăbiră la trecerea pârăului.<br />
Cântăreţii soborului începeau, cu glasuri destul de aspre, axion<br />
pentru slava măriei sale: ,,Cade-se să te fericim…"<br />
Vodă Ştefan, călcând atunci în al patruzecilea an al vârstei, avea<br />
obrazul ars proaspăt de vântul de primăvară. Se purta ras, cu mustaţa<br />
uşor cărunţită, avea o puternică strângere a buzelor şi o privire verde<br />
tăioasă. Deşi scund de statură, cei dinaintea sa, opriţi la zece paşi,<br />
păreau că se uită la el de jos în sus.<br />
Pe când suna încă axionul, vlădica Iosif înaintă, cădelniţând între<br />
făcliile diaconilor, apoi, primind sfânta Evanghelie de la cei care i-o<br />
purtau, o înfăţişă măriei sale ca să-i sărute icoanele de smalţ, aşezate<br />
în chip de cruce.<br />
Vodă făcu semnul creştinesc şi sărută Evanghelia, apoi îndemnă<br />
printr-un mic semn, din ochi, pe coconul său, să săvârşească acelaşi<br />
lucru. Poporul şi dregătorii se aplecară adânc în faţa slăvitei feţe a<br />
măriei sale. Prea sfinţitul sărută mâna cu pecetea de aur; Vodă îşi<br />
împlini aceeaşi datorie cătră bătrânul stareţ. Îndată medelnicerul<br />
sfântului locaş păşi înainte, înfăţişând pânea şi sarea. Domnul frânse<br />
o viţă a colacului. Abia o atinse de buze şi se puse în mişcare cu pas<br />
viu. Prundul începu să sune de paşii cailor. Cum presfinţitul Iosif<br />
umbla greu în odăjdii, Vodă se opri zâmbind o clipă, şi porni iar mai<br />
domol, alături de călugăr.<br />
Vlădica are barba învierşunată şi trup încalat, se gândea Jderul cel<br />
mititel, râzând în soare şi iscodind cu ochii toate. Ar vrea să grăiască,<br />
dar gâfâie şi nu poate. A băgat de seamă şi Alexăndrel-Vodă asta şi, ca<br />
un dezmierdat ce este, îşi îngăduie să zâmbească, înturnând fruntea şi<br />
privind soarele şi împrejurimile. A dat cu ochii de Jderul cel mititel, care<br />
râde fără sfială. Şi-au legat o clipă privirile. Ionuţ înţelege că Sândrel îşi<br />
aminteşte de el. ,,Îi pare bine, îşi urmează el gândurile. Suntem de-o vârstă.<br />
Am să-i arăt eu meteşugurile mele vânătoreşti.”<br />
Cu mişcare domoală, alaiul domnesc ajunse la porţile sfintei cetăţui.<br />
Acolo Vodă se opri c-o uşoară mişcare de nerăbdare, pipăin du-şi locul<br />
sabiei la coapsa stângă şi jungherul cu mănunchi de fildeş din dreapta<br />
cingătoarei. Spătarul al treilea Chiriac Sturza, care purta spata măriei<br />
sale, înaintă grabnic, înfăţişându-i-o. Era o spată dreaptă, cu strajă<br />
înflorită cu rubinuri, în chip de cruce.<br />
- Prea sfinţite, grăi Domnul apropiindu-se de vlădica Iosif; intră<br />
prea sfinţia ta cu clerul în biserică, până ce eu mă voi arăta norodului.<br />
Vin şi eu îndată după asta, pentru cele de cuviinţă.<br />
Fără a aştepta răspuns, Măria Sa făcu semn cătră paicii care purtau<br />
de dârlogi caii. Înălţându-se în şa, Domnul primi spata în mâna dreaptă,<br />
ridicând-o o clipă asupra poporului îngenunchiat şi tăcut. Şiragurile dintăi<br />
păreau a nu cuteza să ridice frunţile cătră strălucitul chip al Domniei.<br />
După năravurile viclene ale moldovenilor, însă, toţi se sileau să-l vadă<br />
pe furiş, strâmbându-şi grumazurile.<br />
Domnul îndemnă din zăbală calul alb, purtându-l câţiva paşi. Privi<br />
mulţimea îmbulzită şi supusă, în medean, până cătră bolniţă şi la<br />
174