Vitalitatea Culturală a Orașelor din România – ediția 2018
Vitalitatea culturală a orașelor este un studiu ce are în vedere gradul de dezvoltare a orașelor din România prin prisma cererii și a ofertei culturale. Societățile prezentului sunt într-o continuă dinamică pe toate palierele – economic, social, politic, moral și, nu în ultimul rând, cultural. Motiv pentru care este important să vedem cum putem caracteriza orașele României din perspectiva vitalității culturale, într-un context în care economia creativă are o pondere din ce în ce mai mare pentru modul în care mediul urban se dezvoltă. Ca punct de plecare, ediția 2018 a studiului Vitalitatea culturală a orașelor s-a bazat pe ediția din 2016 a aceluiași studiu (la care au fost aduse anumite modificări), precum și pe studiul Cultural Vitality in Communities: Interpretation and Indicators, publicat în 2006 de către cercetători de la The Urban Institute. Conform acestora, vitalitatea culturală poate fi descrisă prin prezență, participare și suport. Astfel, am încercat, pe cât de bine s-a putut din perspectiva datelor existente, să avem indicatori ce acoperă aceste trei caracteristici.
Vitalitatea culturală a orașelor este un studiu ce are în vedere gradul de dezvoltare a orașelor din România prin prisma cererii și a ofertei culturale. Societățile prezentului sunt într-o continuă dinamică pe toate palierele – economic, social, politic, moral și, nu în ultimul rând, cultural. Motiv pentru care este important să vedem cum putem caracteriza orașele României din perspectiva vitalității culturale, într-un context în care economia creativă are o pondere din ce în ce mai mare pentru modul în care mediul urban se dezvoltă.
Ca punct de plecare, ediția 2018 a studiului Vitalitatea culturală a orașelor s-a bazat pe ediția din 2016 a aceluiași studiu (la care au fost aduse anumite modificări), precum și pe studiul Cultural Vitality in Communities: Interpretation and Indicators, publicat în 2006 de către cercetători de la The Urban Institute. Conform acestora, vitalitatea culturală poate fi descrisă prin prezență, participare și suport. Astfel, am încercat, pe cât de bine s-a putut din perspectiva datelor existente, să avem indicatori ce acoperă aceste trei caracteristici.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
6 Introducere<br />
Între toate sferele instituționale menționate anterior există<br />
o interacțiune și o interdependență constantă. <strong>Vitalitatea</strong><br />
culturală, în sens general, implică decizii și efecte la nivelul<br />
fiecărei instituții sociale <strong>–</strong> ex. politici publice în sfera sectorului<br />
cultural, adaptarea curriculei școlare, modul de organizare<br />
a vieții de familie etc. Această interacțiune se regăsește și în<br />
maniera de definire și segmentare a diferitelor dimensiuni ale<br />
vitalității culturale.<br />
Definiția vitalității culturale pe care se bazează acest<br />
raport este cea folosită în studiul Cultural Vitality in<br />
Communities: Interpretation and Indicators. Autorii studiului<br />
conceptualizează vitalitatea culturală ca „dovada creării,<br />
diseminării, validării și sprijinirii artelor și culturii ca dimensiune<br />
a vieții de zi cu zi în comunități” 12 . Prin prisma acestei definiții,<br />
vitalitatea culturală este împărțită în trei dimensiuni: prezență,<br />
participare și suport.<br />
Prima dimensiune face referire la „prezența oportunităților<br />
pentru participare culturală” 13 . Din acest punct de vedere,<br />
vitalitatea culturală a unui oraș are, în mod evident, nevoie de<br />
o bază care să o faciliteze. Iar acest lucru este necesar atât<br />
pentru consumul cultural, cât și pentru producția culturală.<br />
Organizațiile de cultură, standard <strong>–</strong> muzee, teatre, biblioteci<br />
etc. <strong>–</strong> și alternative, pun la dispoziția oamenilor spații unde pot<br />
consuma anumite produse culturale și simultan prezența lor<br />
impulsionează acțiunile creative ale oamenilor (profesioniști<br />
și amatori deopotrivă). Mai mult, autorii utilizează termenul<br />
de „oportunitate” într-o manieră generală, ce nu este limitat<br />
doar la organizațiile culturale. În opinia autorilor, inclusiv<br />
evenimente precum festivaluri sau târguri pot reprezenta<br />
oportunități pentru consum și producție culturală.<br />
A doua dimensiune este reprezentată de „suportul pentru<br />
participare culturală” 14 . Este o dimensiune ce se află la<br />
12 M. R. Jackson, F. Kabwasa-Green și J. Herranz, Cultural Vitality in<br />
Communities: Interpretation and Indicators, Washington DC, Urban<br />
Institute, 2006, p. 4.<br />
13 Id., p. 14.<br />
14 Id., p. 18.<br />
intersecția <strong>din</strong>tre sfera economică și sfera politică. În acest<br />
sens, sprijinul pentru consum și producție culturală poate<br />
veni atât <strong>din</strong> partea politicienilor, cât și <strong>din</strong> partea actorilor<br />
privați sau a cetățenilor. Politici publice care încurajează<br />
producția culturală, anumite procente oferite <strong>din</strong> bugetele<br />
publice și administrative pentru evenimente artistice, acțiuni de<br />
voluntariat, donații, punerea la dispoziție a unor spații pentru<br />
a crea huburi culturale <strong>–</strong> toate acestea reprezintă acțiuni de<br />
sprijin care sporesc vitalitatea culturală a unui spațiu urban.<br />
Cea de-a treia dimensiune utilizată de autorii studiului<br />
Cultural Vitality in Communities: Interpretation and Indicators<br />
este „participarea culturală în sine” 15 ; concluzia logică a<br />
primelor două dimensiuni care creează fundația vitalității<br />
culturale. Similar primei dimensiuni, referitoare la oportunități,<br />
participarea culturală nu trebuie înțeleasă în sens restrâns, de<br />
consum / cumpărare a unor produse artistice și culturale, ci<br />
înglobează atât partea de producție, cât și partea de consum;<br />
atât profesioniștii, cât și amatorii. De asemenea, trebuie<br />
menționat că accepțiunea generală pe care autorii o folosesc<br />
pentru „participare” este una ce se referă inclusiv la procesul<br />
educațional.<br />
În cadrul studiului nostru, multidimensionalitatea<br />
conceptului de vitalitate culturală a fost surprinsă prin<br />
referire la: a) infrastructura culturală; b) cheltuieli bugetare<br />
pentru cultură; c) resurse umane specializate; d) participarea<br />
culturală; e) industriile creative și f) așezămintele culturale.<br />
Figura 1 rezumă cele trei mari dimensiuni ale vitalității<br />
culturale și felul în care datele analizate de noi se încadrează<br />
de-a lungul lor. După cum poate fi observat, cele trei dimensiuni<br />
ale vitalității culturale nu sunt mutual exclusive. Subindicele<br />
de „resurse umane specializate” poate fi încadrat atât ca<br />
o prezență a oportunităților de participare, întrucât orice<br />
element de infrastructură este inutil în lipsa oamenilor care îl<br />
populează, dar și ca o formă de participare culturală în cazul<br />
elevilor și studenților care participă la procesul educațional. Ar<br />
15 Id., p. 17.