Vitalitatea Culturală a Orașelor din România – ediția 2018
Vitalitatea culturală a orașelor este un studiu ce are în vedere gradul de dezvoltare a orașelor din România prin prisma cererii și a ofertei culturale. Societățile prezentului sunt într-o continuă dinamică pe toate palierele – economic, social, politic, moral și, nu în ultimul rând, cultural. Motiv pentru care este important să vedem cum putem caracteriza orașele României din perspectiva vitalității culturale, într-un context în care economia creativă are o pondere din ce în ce mai mare pentru modul în care mediul urban se dezvoltă. Ca punct de plecare, ediția 2018 a studiului Vitalitatea culturală a orașelor s-a bazat pe ediția din 2016 a aceluiași studiu (la care au fost aduse anumite modificări), precum și pe studiul Cultural Vitality in Communities: Interpretation and Indicators, publicat în 2006 de către cercetători de la The Urban Institute. Conform acestora, vitalitatea culturală poate fi descrisă prin prezență, participare și suport. Astfel, am încercat, pe cât de bine s-a putut din perspectiva datelor existente, să avem indicatori ce acoperă aceste trei caracteristici.
Vitalitatea culturală a orașelor este un studiu ce are în vedere gradul de dezvoltare a orașelor din România prin prisma cererii și a ofertei culturale. Societățile prezentului sunt într-o continuă dinamică pe toate palierele – economic, social, politic, moral și, nu în ultimul rând, cultural. Motiv pentru care este important să vedem cum putem caracteriza orașele României din perspectiva vitalității culturale, într-un context în care economia creativă are o pondere din ce în ce mai mare pentru modul în care mediul urban se dezvoltă.
Ca punct de plecare, ediția 2018 a studiului Vitalitatea culturală a orașelor s-a bazat pe ediția din 2016 a aceluiași studiu (la care au fost aduse anumite modificări), precum și pe studiul Cultural Vitality in Communities: Interpretation and Indicators, publicat în 2006 de către cercetători de la The Urban Institute. Conform acestora, vitalitatea culturală poate fi descrisă prin prezență, participare și suport. Astfel, am încercat, pe cât de bine s-a putut din perspectiva datelor existente, să avem indicatori ce acoperă aceste trei caracteristici.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
48 Industriile creative<br />
argumentează faptul că „activitățile creative au o contribuție<br />
semnificativă în ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor,<br />
iar carierele în astfel de sectoare reprezintă genul de activități<br />
profesionale în care se pot implica o diversitate mai mare de<br />
oameni, indiferent de profilul lor socio-demografic” 74 . Autorii<br />
menționează că în cadrul sectoarelor culturale și creative există<br />
o ten<strong>din</strong>ță mai mare de favorizare a femeilor comparativ cu<br />
alte sectoare <strong>–</strong> „statisticile elaborate de guvernul britanic<br />
au arătat că femeile au reprezentat mai mult de 50% <strong>din</strong>tre<br />
persoanele angajate în industria muzicală în 2014 (față de 47%<br />
<strong>din</strong> populația totală activă)” 75 . De asemenea, componentei de<br />
gen i se adaugă și componenta care ține de vârstă, întrucât<br />
economia creativă încurajează crearea unor întreprinderi mici,<br />
conduse de persoane tinere, întrucât „în Europa, sectoarele<br />
culturale și creative au o rată de angajare mai mare în rândul<br />
persoanelor cu vârste cuprinse între 15 și 29 de ani comparativ<br />
cu alte industrii” 76 . Totodată, trebuie ținut cont și de atributul de<br />
independență asociat organizațiilor <strong>din</strong> industria creativă. De<br />
exemplu, ne este argumentat faptul că peste jumătate <strong>din</strong>tre<br />
canadienii dezvoltatori de aplicații de tip jocuri sunt operatori<br />
independenți, iar în Statele Unite, artiștii au de 3,5 ori mai multe<br />
șanse să fie independenți decât restul lucrătorilor în general 77 .<br />
Rezultatul este că „ia naștere un profil de angajatori și liberi<br />
profesioniști mai agili și care pot avea înclinații inovatoare” 78 .<br />
Economia creativă este o dimensiune ce înglobează<br />
activitatea SCC-urilor, urmărind să descrie activitatea<br />
acestora <strong>din</strong> perspectiva serviciilor bazate pe comercializarea<br />
și diseminarea proprietății intelectuale. Reamintim teoria<br />
socio-economistului Richard Florida, care susține că orașele<br />
Cultural times: the first global map of cultural and creative industries,<br />
2015, p. 8, https://unesdoc.unesco.org/ark:/48223/pf0000235710,<br />
(accesat la 9 aprilie <strong>2018</strong>).<br />
74 Ibid.<br />
75 Ibid.<br />
76 Ibid.<br />
77 Ibid.<br />
78 Ibid.<br />
postindustriale trec de la un sistem economic tradițional<br />
industrializat, ce presupune munca în fabrici și clădiri de<br />
birouri uriașe, un sistem centrat pe economii de scală și pe<br />
muncă fizică, la un sistem inovativ bazat pe cunoaștere, muncă<br />
intelectuală și creativitate. Astfel, ia naștere clasa creativă, care<br />
reprezintă un element cheie pentru dezvoltarea economică a<br />
orașelor postindustriale. 79 În continuarea ideilor enunțate de R.<br />
Florida, Andy C. Pratt dezvoltă o critică a relației <strong>din</strong>tre clasa<br />
creativă și creșterea economică. Pratt sugerează că factorii de<br />
decizie politici pot obține rezultate mai bune în ceea ce privește<br />
regenerarea dacă aceștia se raportează la sectoarele culturale<br />
și creative ca la un obiect care leagă producția și consumul 80 .<br />
O altă perspectivă ne este adusă la cunoștință de John<br />
Hartley, care dezvoltă un sistem evolutiv al economiei creative 81<br />
ce trece prin patru faze secvențiale, dar care, totodată, pot fi și<br />
complementare, acesta elaborând patru modele ale industriilor<br />
creative:<br />
• Grupuri creative (eng. Creative clusters)<br />
Prima fază este definirea industriei. În acest context sunt<br />
încadrate diferitele industrii creative <strong>–</strong> arte vizuale, carte<br />
și presă, arhitectură, agenții de publicitate, audiovizual și<br />
multimedia, IT etc. <strong>–</strong>, acestea generând servicii și resurse<br />
cultural creative. Urmărind acest punct de vedere, sectoarele<br />
culturale și creative sunt reprezentate de „întreprinderi<br />
ale căror mijloace de trai depind de crearea proprietății<br />
intelectuale și de protejarea ei prin drepturi de autor” 82 .<br />
• Servicii creative<br />
În a doua fază sunt definite serviciile, ocupațiile creative,<br />
pe care autorul le numește „servicii creative”. Prin acestea,<br />
79 R. Florida, ‘Cities and the Creative Class’, City and Community, vol. 2, no. 1,<br />
2003, p. 16.<br />
80 A. C. Pratt, ‘The Cultural Industries and the Creative Class’, Geografiska<br />
Annaler: Series B, Human Geography, vol. 90, no. 2, 2008, pp. 107-117.<br />
81 J. Hartley, Digital Futures for Cultural and Media Studies, Oxford UK, Wiley-<br />
Blackwell, 2012, p. 49.<br />
82 Id., p. 50.