Altculture Magazine 1/2017 (Eugen Matzota)
Un alt fel de revistă de cultură Another kind of cultural magazine
Un alt fel de revistă de cultură Another kind of cultural magazine
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ul se codea să spargă uşa, că nu el avea în<br />
primire inventarul cu tot ce era acolo.<br />
Dacă mai târziu se va da vina pe dânsul în<br />
cazul în care lipsea ceva? La insistenţele,<br />
mai ales ale celor de la judeţ, care trecuseră<br />
deja la ameninţări cu destituiri, s-a<br />
spart uşa de care vorbim. Trântite pe jos,<br />
într-un colţ, zăceau şi uniformele de<br />
paradă ala fostei fanfare. Cândva albastre,<br />
cu epoleţi şi fireturi aurii, probabil că arătau<br />
tare bine, dar atunci nu păreau altceva<br />
decât nişte vechituri, ca la Taica Lazăr.<br />
Erau şi instrumentele, dar buşite rău,<br />
nici unul nu mai avea muştiuc, toba mare<br />
era fără pielea în care se bate, la fel şi cele<br />
mici. Tot ce se afla acolo a fost scos pe<br />
treptele Casei de Cultură, la soare.<br />
O femeie, apărută nu ştiu de unde, a început<br />
să le sorteze, e vorba de costume, pe<br />
dimensiuni.<br />
Pentru moment aveam un dirijor, nişte<br />
uniforme, nu conta cum arătau, şi nişte<br />
instrumente desperechiate. Mai lipseau<br />
fanfariştii. Dar de unde să-i iei? Şcolile se<br />
aflau în vacanţă, altcineva disponibil, întrun<br />
timp foarte scurt, nu prea avem de<br />
unde lua.<br />
Şi atunci mi-a venit ideea salvatoare.<br />
Idee pentru care mulţi au râs după aceea<br />
când am mai povestit întâmplarea. Chiar<br />
alături de Casa de Cultură văzusem un<br />
şantier îngrădit cu sârmă ghimpată. Se<br />
construia probabil ceva, iar ca mână de<br />
lucru erau…deţinuţi. Deţinuţi adevăraţi,<br />
în zeghe vărgată şi cu capetele rase.<br />
Am propus să ne folosim de ei, dacă tot<br />
nu aveam altceva. După câteva momente<br />
de pauză, când cei din jur se codeau să-mi<br />
spună în faţă că sunt nebun, un “tovarăş”<br />
de pe plan local, de la Comitetul orăşenesc<br />
de partid, şi-a dat seama că asta ar fi<br />
fost singura soluţie care ne putea salva.<br />
A plecat ca o vijelie la penitenciar şi<br />
foarte curând s-a întors cu câţiva ofiţeri,<br />
inclusiv cu comandantul acestuia. Ne-am<br />
înţeles pe loc. Patruzeci de deţinuţi, cât de<br />
cât mai arătoşi – că la figuri îţi era frică să<br />
te uiţi, toţi fiind violatori, hoţi periculoşi,<br />
borfaşi, ba chiar şi criminali – au fost aliniaţi<br />
în faţa Casei de Cultură şi au început<br />
să primească uniformele.<br />
Alţi deţinuţi, mai îndemânateci la lucru<br />
manual, le prindeau nasturii şi epoleţii cu<br />
sârmă, ca să apară costumaţia cât mai în<br />
ordine. Simultan dirijorul împărţea<br />
instrumentele şi-i învăţa cum să le ţină în<br />
braţe. De fapt noi aveam nevoie doar e o<br />
poză pentru planul general, nicidecum de<br />
cadre apropiate.<br />
Încolonaţi ne-am deplasat “în formaţie”<br />
până la ponton. Evident încadraţi de paznici<br />
cu automatele gata pregătite de tragere,<br />
în cazul unor tentative de evadare.<br />
Plus câinii lupi în lesă ce se uitau tare fioros<br />
şi la ei, dar şi la noi.<br />
I-am aranjat frumos pe ponton ca să<br />
pară o fanfară adevărată, operatorul şi cu<br />
mine ne-am urcat într-o şalupă, sunetistul<br />
a rămas pe mal, pentru a da drumul la<br />
muzică şi toată lumea a încremenit. Adică<br />
“fanfara”, că aşa a primit ordin. Numai<br />
dirijorul avea voie să dea din mâini, că deaia-i<br />
dirijor. Şalupa a pornit, muzica de pe<br />
bandă a început să cânte, iar noi filmam<br />
“Fanfara de la Orşova” în draci.<br />
Marinarul care se afla la volanul şalupei<br />
fusese dresat să facă nişte volte de jur<br />
împrejurul pontonului, dar în aşa fel încât<br />
operatorul să nu vadă prin obiectiv decât<br />
fanfara, oraşul nou din planul îndepărtat<br />
şi nu gardienii ori câinii plasaţi, în poziţii<br />
de tragere şi de atac. Ba mai mult, paralel<br />
cu şalupa noastră mai era una a grănicerilor,<br />
tot cu soldaţi înarmaţi, asta pentru<br />
cazul în care vreun deţinut “fanfarist” ar fi<br />
sărit în apă cu gândul s-o tundă spre<br />
malul iugoslav. Ori chiar noi, echipa de<br />
filmare.<br />
La montaj am insertat foarte multe<br />
cadre cu barajul, cu viaductele şi tunelurile<br />
de pe malul românesc al Dunării, cu<br />
vapoare şi tot felul de frumuseţi. Marea<br />
surpriză am avut-o la vizionarea de la etajul<br />
11. Ţin minte că numărul a plăcut<br />
foarte tare.<br />
Cineva, un tovarăş tare greţos în general,<br />
şi-a exprimat chiar părerea: “Frumos<br />
cântă fanfara asta de la Orşova, măi tovarăşi!<br />
Şi a fost filmată şi bine. S-o mai folosiţi<br />
şi la alte emisiuni, că e păcat să nu ştie<br />
lumea de ea. Mai trimiteţi o echipă acolo<br />
şi în loc să daţi alte prostii pe post, făceţii<br />
cunoscuţi pe oamenii ăştia, că merită!”<br />
Mult mai târziu m-am gândit, nu odată,<br />
că poate unii dintre “fanfariştii” de la<br />
Orşova or fi ajuns cu adevărat foarte<br />
cunoscuţi după ’89, poate chiar VIP-uri.<br />
Mai ştii? Iar acum se laudă, pe la chiolhanurile<br />
pe care le fac la cluburile private, că<br />
în tinereţe au practicat muzica în perioada<br />
când se aflau la “studii”.<br />
Muzica de fanfară, se-nţelege.<br />
!7<br />
1/<strong>2017</strong>