You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DE LA DESCHIDERE LA REPRIMARE ȘI NEGARE.<br />
ROM<strong>II</strong> DIN ROMÂNIA ÎN PERIOADA <strong>1918</strong>-<strong>1989</strong><br />
<strong>Dan</strong> Drăghia<br />
Aparent, se poate spune că, de <strong>la</strong> Marea Unire <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>1918</strong> și până <strong>la</strong> Revoluția <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>1989</strong>,<br />
<strong>in</strong>teracțiunea societății românești cu romii a fost direct <strong>in</strong>fluențată de regimul politic care s-a<br />
af<strong>la</strong>t <strong>la</strong> putere în diverse perioade. Astfel, romii au trecut pr<strong>in</strong> trei etape re<strong>la</strong>tiv dist<strong>in</strong>cte în ceea<br />
ce privește raportarea societății și a statului <strong>la</strong> ei: o <strong>deschidere</strong> în contextul amplu al<br />
democratizării care a urmat Primului Război Mondial; <strong>reprimare</strong>a pe fondul celui de-al Doilea<br />
Război Mondial, care a fost implementată mai ales de către regimul Antonescu în anii 1942-<br />
1944; respectiv o <strong>negare</strong> cva<strong>si</strong>-generală <strong>d<strong>in</strong></strong> partea autorităților comuniste, al cărei scop era<br />
a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>rea tacită.<br />
Probabil o petrecere de familie cu lăutari romi. Exprimă foarte b<strong>in</strong>e <strong>si</strong>tuația romilor,<br />
af<strong>la</strong>ți în mijlocul, dar în ace<strong>la</strong>și timp în afara comunității, obiecte ale <strong>in</strong>teresului, dar și<br />
al descon<strong>si</strong>derării: se observă cele două femei <strong>d<strong>in</strong></strong> prim p<strong>la</strong>n care au preluat<br />
<strong>in</strong>strumentele muzicale pentru poză<br />
Sursa: www.flickr.com/photos/costicaac<strong>si</strong>nte/14311105514/<br />
1
Fiecare regim a adus schimbări importante în viața romilor. Cu toate acestea, dacă privim<br />
în profunzime, putem să observăm că, în mare, comunitatea romă se confrunta atât în <strong>1918</strong>, cât și<br />
în <strong>1989</strong> cu aceleași probleme fundamentale: <strong>d<strong>in</strong></strong> punct de vedere social – segregarea și<br />
stereotipurile negative; economic – sărăcia <strong>la</strong>rg răspândită; iar politic – subreprezentarea sau<br />
lipsa totală a reprezentării. Cum se explică, așadar, per<strong>si</strong>stența în timp a acelorași probleme,<br />
<strong>in</strong>diferent de epocă și de regim? Explicația nu poate să aibă <strong>la</strong> bază decât existența unui numitor<br />
comun în timp al re<strong>la</strong>ției <strong>d<strong>in</strong></strong>tre societate și romi, care să varieze ca nuanță în funcție de regim,<br />
dar care să rămână în esență ace<strong>la</strong>și.<br />
Conceptul de uliță țigănească întruchipează numitorul comun atât pentru realitatea cât și<br />
pentru <strong>si</strong>mbolistica <strong>in</strong>teracțiunii <strong>d<strong>in</strong></strong>tre societatea românească și romi de-a lungul timpului. <strong>De</strong><br />
altfel, cheia înțelegerii parcursului istoric al romilor, pentru <strong>perioada</strong> <strong>1918</strong>-<strong>1989</strong> în cazul de față,<br />
este percepția cva<strong>si</strong>-generală de separare pe care au avut-o societatea și <strong>in</strong>divizii cu privire <strong>la</strong><br />
romi, dar și aceștia cu privire <strong>la</strong> societatea în care trăiau. Dar ulița țigănească, <strong>d<strong>in</strong></strong>colo de această<br />
separare, exprimă și o ten<strong>d<strong>in</strong></strong>ță de acceptare <strong>d<strong>in</strong></strong> partea majorității românești, respectiv de<br />
<strong>in</strong>tegrare <strong>d<strong>in</strong></strong> direcția m<strong>in</strong>orității rome. Până <strong>la</strong> urmă, „ulița”, cu bunele și relele ei, este parte<br />
<strong>in</strong>tegrantă a comunității, iar romii care o locuiesc fac și ei parte <strong>d<strong>in</strong></strong> această comunitate,<br />
îndepl<strong>in</strong><strong>in</strong>d uneori roluri esențiale pentru bunul mers al acesteia. Într-un fel sau altul, ei sunt<br />
a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>ți de către comunitate, chiar dacă le sunt atribuite caracteristici diferite de ale majorității,<br />
de cele mai multe ori negative, și sunt păstrați într-o poziție de discrim<strong>in</strong>are. Mulți <strong>d<strong>in</strong></strong>tre români<br />
probabil că nu au avut niciodată o <strong>in</strong>teracțiune negativă cu romii. Cu toate acestea, imag<strong>in</strong>ea<br />
generală despre ei a fost și este proponderent negativă. În această lum<strong>in</strong>ă, cel mai important rol<br />
istoric al lor, unul <strong>si</strong>mbolic, pare să fi fost tocmai p<strong>la</strong>sarea drept contrapondere negativă a<br />
românilor, a<strong>si</strong>gurând astfel echilibrul unei lumi în care imag<strong>in</strong>ea pozitivă despre <strong>si</strong>ne a<br />
majorității a fost destul de importantă pentru coeziunea etnică și socială.<br />
Nici salcia nu-i ca pomul, nici țiganul nu-i ca omul<br />
Zicătoare popu<strong>la</strong>ră despre romi, care exprimă excepționalitatea acestora, con<strong>si</strong>derați alt fel<br />
de oameni, dar totuși parte a comunității<br />
(<strong>De</strong>lia Grigore, Adrian Neacșu, Adrian-Nico<strong>la</strong>e Furtună, Rromii… în căutarea stimei de <strong>si</strong>ne, Editura<br />
Vanemode, București, 2007, p. 24)<br />
Avem mai sus expusă raportarea duală a majorității românești cu privire <strong>la</strong> romi, firul<br />
director care a mode<strong>la</strong>t <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v atitu<strong>d<strong>in</strong></strong>ea regimurilor politice <strong>d<strong>in</strong></strong>tre <strong>1918</strong> și <strong>1989</strong>, fie că a fost<br />
vorba de politici sau măsuri concrete care îi implicau pe romi, sau pur și <strong>si</strong>mplu de lipsa acestora.<br />
Majoritatea românească și statul s-au folo<strong>si</strong>t de romi atunci când acest lucru era profitabil, pentru<br />
a-i ignora sau stigmatiza ca fi<strong>in</strong>d diferiți atunci când nece<strong>si</strong>tățile vremurilor cereau altceva.<br />
2
<strong>Romii</strong> erau astfel când m<strong>in</strong>oritate etnică, când categorie socială, când nici una, nici alta. În<br />
<strong>in</strong>terbelic, pe valul democratic al autodeterm<strong>in</strong>ării popoarelor, societatea s-a deschis aparent în<br />
fața lor, pentru ca statul să anuleze brutal această <strong>deschidere</strong> în timpul dictaturii antonesciene și,<br />
ulterior, să încerce a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>rea romilor în timpul comunismului. Ulița țigănească se întâlnea cu<br />
satul numai atunci când <strong>in</strong>teresele majorității o cereau. D<strong>in</strong> acest motiv este dificil să identificăm<br />
tipare omogene de <strong>in</strong>teracțiune cu privire <strong>la</strong> romi de-a lungul acestei perioade de șapte decenii.<br />
Prezentarea cronologică se dovedește aici a fi cea mai utilă, analiza desfășurându-se în cadrele<br />
celor trei tipuri de regim politic care au marcat <strong>perioada</strong> <strong>1918</strong>-<strong>1989</strong>, ale evoluției istoriei romilor,<br />
reliefând, acolo unde este cazul, nuanțele generate de cele trei regimuri politice.<br />
DEMOCRAȚIA INTERBELICĂ - INTEGRARE ȘI AFIRMARE<br />
Evoluțiile pr<strong>in</strong> care au trecut romii în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică trebuie privite în contextul<br />
epocii. Sfârșitul Primului Război Mondial a adus pentru ansamblul popu<strong>la</strong>ției <strong>d<strong>in</strong></strong> noua Românie<br />
modificări substanțiale față de <strong>perioada</strong> de <strong>d<strong>in</strong></strong>a<strong>in</strong>te de 1914. Este suficient să am<strong>in</strong>tim cele două<br />
mari reforme, agrară și electorală, care au oferit pământ și drept de vot majorității cetățenilor<br />
români, precum și unirile succe<strong>si</strong>ve cu noile prov<strong>in</strong>cii, care aproape că au dub<strong>la</strong>t teritoriul și<br />
popu<strong>la</strong>ția țării. România devenea <strong>d<strong>in</strong></strong>tr-un stat omogen etnic, aproape închis economic și politic<br />
pentru mulți <strong>d<strong>in</strong></strong>tre cetățenii săi, un stat multietnic, deschis, cel puț<strong>in</strong> teoretic, afirmării<br />
economice și politice. Aceste schimbări trebuie văzute și pr<strong>in</strong> prisma spiritului lor și a impulsului<br />
pe care l-au dat nu doar acestui cetățean, ci și grupurilor etnice ori sociale, așa cum erau și romii.<br />
Atât în Vechiul Regat cât și în noile prov<strong>in</strong>cii romii au constituit o componentă deloc de<br />
neglijat a popu<strong>la</strong>ției, chiar dacă marg<strong>in</strong>ală social. Marg<strong>in</strong>alitatea venea <strong>d<strong>in</strong></strong> secolele de robie în<br />
Vechiul Regat și <strong>d<strong>in</strong></strong>tr-o politică agre<strong>si</strong>vă de a<strong>si</strong>miliare în cazul fostului Imperiu Habsburgic. În<br />
aceste condiții, este evident că schimbările aduse de război au deschis noi oportunități pentru<br />
romi, după cum au adus și noi probleme, mai ales pentru modul lor de viață. Atât oportunitățile<br />
cât și problemele au apărut mai întâi pe p<strong>la</strong>n economic și social, determ<strong>in</strong>ând apoi și evoluții în<br />
p<strong>la</strong>n politic, al afirmării identitare, dar și al accentuării b<strong>la</strong>mului social. Toate au contribuit <strong>la</strong> o<br />
ușoară îmbunătățire de ansamblu a <strong>si</strong>tuației sociale a romilor în România <strong>in</strong>terbelică, chiar dacă<br />
acest lucru a însemnat de multe ori pierderea tradițiilor și <strong>in</strong>tegrarea în masa generală a<br />
popu<strong>la</strong>ției.<br />
Există dovezi solide care arată că schimbările aduse de război au cont<strong>in</strong>uat și chiar au<br />
accelerat procesul de a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>re pr<strong>in</strong> care au trecut romii încă de <strong>la</strong> eliberarea <strong>d<strong>in</strong></strong> robie, <strong>la</strong><br />
jumătatea secolului al XIX-lea. Dacă începând cu anii 1850 libertatea câștigată le-a permis să<br />
circule fără restricții și să se amestece cu restul popu<strong>la</strong>ției, unora chiar să plece spre Vest, după<br />
<strong>1918</strong> mulți romi au beneficiat de reforme pentru a-și crește mobilitatea socială pr<strong>in</strong> ridicarea <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
statutul marg<strong>in</strong>al în care constrângerile economice îi ț<strong>in</strong>eau. Atât dreptul de vot, cât mai ales<br />
împroprietărirea, pr<strong>in</strong> legarea de pământ, le-a oferit un statut mai bun în comunitate și le-a<br />
permis să ajungă cam pe aceeași treaptă socială cu vec<strong>in</strong>ii lor țărani, nici aceștia cu o <strong>si</strong>tuație<br />
3
neapărat mai bună. În ciuda b<strong>la</strong>mului social de a te înrudi cu romii, „ridicarea <strong>d<strong>in</strong></strong> neam”, care<br />
însemna practic gradul ultim de amestecare, și anume românizarea pr<strong>in</strong> căsătorii mixte,<br />
consf<strong>in</strong>țea o dor<strong>in</strong>ță a romilor de a se <strong>in</strong>tegra popu<strong>la</strong>ției generale, impo<strong>si</strong>bil de stopat, pr<strong>in</strong><br />
prejudecăți, în realitatea de zi cu zi a societății românești. Această dor<strong>in</strong>ță a primit un suflu nou<br />
în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică și s-a manifestat pr<strong>in</strong> renunțarea <strong>la</strong> propria identitate și adoptarea celei a<br />
majorității, sprij<strong>in</strong>ită fi<strong>in</strong>d și de o anume <strong>deschidere</strong> <strong>d<strong>in</strong></strong> partea popu<strong>la</strong>ției majoritare, care îi p<strong>la</strong>sa<br />
uneori sub patronajul elitelor rurale.<br />
Integrarea, deși a at<strong>in</strong>s un procent important al romilor, nu a însemnat că popu<strong>la</strong>ția de<br />
romi în ansamblul său nu a rămas una marg<strong>in</strong>ală. Procesul <strong>in</strong>tegrării a fost mai degrabă<br />
<strong>in</strong>dividual sau de grup restrâns (familie, uliță, sat etc.), iar majoritatea romilor au cont<strong>in</strong>uat să fie<br />
tratați drept o categorie socială separată, cea mai săracă. Practic, cei <strong>in</strong>tegrați au pără<strong>si</strong>t etnia,<br />
care, în afara unei m<strong>in</strong>ime conști<strong>in</strong>țe a orig<strong>in</strong>ii comune, se def<strong>in</strong>ea tocmai pr<strong>in</strong> marg<strong>in</strong>alitate și<br />
segregare în sânul majorității. În opoziție cu re<strong>la</strong>tivul progres social pe care l-au înregistrat romii<br />
a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>ți, perpetuarea marg<strong>in</strong>alității celor<strong>la</strong>lți romi în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică a fost favorizată de<br />
decl<strong>in</strong>ul meseriilor tradiționale pe care le practicau (fierărie, lemnărie, zidărie, muzică etc.), pe<br />
fondul prefacerilor economice de <strong>la</strong> sate și orașe. Această evoluție a accentuat întru-câtva<br />
segregarea și stigma pusă asupra lor: <strong>d<strong>in</strong></strong> meșteșugari și lăutari, mulți au ajuns comercianți<br />
ambu<strong>la</strong>nți, muncitori agricoli cu ziua, sa<strong>la</strong>hori sau lustragii.<br />
Băieți romi vânzând ziare în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică<br />
Sursa: www.flickr.com/photos/costicaac<strong>si</strong>nte<br />
4
Pierderea propriei identități, fie pr<strong>in</strong> <strong>in</strong>tegrare def<strong>in</strong>itivă, fie pr<strong>in</strong> omiterea adevăratei etnii<br />
de teamă să nu fie „dec<strong>la</strong>sați”, explică în bună măsură de ce <strong>la</strong> recensământul popu<strong>la</strong>ției <strong>d<strong>in</strong></strong> anul<br />
1930 numărul romilor este <strong>si</strong>mțitor mai mic decât <strong>la</strong> precedentele recensăm<strong>in</strong>te, efectuate <strong>la</strong><br />
sfârșitul secolului al XIX-lea. 262.501 persoane, respectiv 1,5% <strong>d<strong>in</strong></strong> popu<strong>la</strong>ția țării, s-au dec<strong>la</strong>rat<br />
de etnie romă, 84,5% <strong>d<strong>in</strong></strong>tre ei locu<strong>in</strong>d în mediul rural. D<strong>in</strong>tre prov<strong>in</strong>cii, cel mai mare număr de<br />
romi, numeric și procentual, îl gă<strong>si</strong>m în Tran<strong>si</strong>lvania, favorizat fi<strong>in</strong>d de o istorie mai bogată a<br />
dist<strong>in</strong>cțiilor etnice, care i-a încurajat pe romi să își dec<strong>la</strong>re adevărata identitate.<br />
O problemă deosebit de importantă aici, care derivă <strong>d<strong>in</strong></strong> dualitatea resp<strong>in</strong>gere/acceptare a<br />
re<strong>la</strong>ției <strong>d<strong>in</strong></strong>tre români și romi, este discuția în jurul numărului lor real, impo<strong>si</strong>bil de determ<strong>in</strong>at cu<br />
exactitate. Cifrele pentru <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică variaza de <strong>la</strong> aproape un milion, atât cât spun<br />
liderii etniei că ar reprezenta politic, până <strong>la</strong> 350-400.000, cifre avansate de cercetători stră<strong>in</strong>i sau<br />
de exponenți ai curentelor ra<strong>si</strong>ste. Ion Chelcea, marcat uneori de retorica ra<strong>si</strong>stă, vorbește de un<br />
număr real de aproximativ 525.000 de romi în România <strong>in</strong>terbelică. Cifra pare cea mai apropiată<br />
de adevăr. Pr<strong>in</strong> urmare, contrar părerii destul de răspândite în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică potrivit căreia<br />
romii sunt pe cale de a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>re def<strong>in</strong>itivă, ei par să capete acum un nou suflu identitar. <strong>De</strong> altfel,<br />
în această perioadă înregistrăm și apariția primelor forme de organizare, generate atât de<br />
imperative economice, cât și de emanicaparea în direcția unei conști<strong>in</strong>țe etnice proprii.<br />
Lăutari romi cântând <strong>la</strong> masa lui Ion Inculeț, lider unionist basarabean, ulterior<br />
politician liberal<br />
Sursa: BAR, 49297<br />
5
<strong>De</strong>și întâlnim <strong>la</strong> romii <strong>d<strong>in</strong></strong> Tran<strong>si</strong>lvania preocupări cu caracter politic încă <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>perioada</strong><br />
unirii prov<strong>in</strong>ciei cu Vechiul Regat, atunci când Adunările de Romi s-au pronunțat favorabil<br />
Unirii și au cerut anumite drepturi, t<strong>in</strong>dem să identificăm primele manifestări organizatorice ale<br />
lor mai degrabă în legătură cu preocupările economice. Este firească această legătură, mai ales că<br />
existau o serie de ocupații ale romilor cu potențial de emancipare, pr<strong>in</strong> mobilitatea socială și<br />
culturală pe care o a<strong>si</strong>gurau, așa cum era muzica lăutărească. D<strong>in</strong> vechime, lăutarii romi erau<br />
obișnuiți <strong>la</strong> mesele oamenilor lum<strong>in</strong>ați ai epocii, acolo unde <strong>in</strong>trau în contact cu diverse idei și<br />
legau prietenii cu aceștia <strong>d<strong>in</strong></strong> urmă, care nu de puț<strong>in</strong>e ori ajungeau să sprij<strong>in</strong>e cauza lor. În plus,<br />
spiritul profe<strong>si</strong>onal de asociere și ajutor reciproc nu i-a ocolit nici pe romi, chiar dacă, în cazul<br />
lor, pr<strong>in</strong> specificitatea etnică a ocupațiilor, acest spirit avea și un prounțat caracter etnic.<br />
Măi țigane, azi pe strune<br />
Nu mai cânți în limbi stră<strong>in</strong>e<br />
Că n-au drept să-ți poruncească<br />
Altul liftele stră<strong>in</strong>e<br />
Azi să-mi zici hora-nfrățirii<br />
Cum o știi mai dulce frate<br />
Vreau să-nch<strong>in</strong> căci astăzi are<br />
Tot Românul libertate<br />
Vreau să <strong>si</strong>mt în pept viața<br />
Inima îmi bate tare<br />
Zi, măi frate lăutare<br />
Zi în România Mare<br />
Cântec nou, articol în versuri publicat în martie 1919<br />
Sursa: Petre Matei, „Adunările țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> Tran<strong>si</strong>lvania <strong>d<strong>in</strong></strong> anul 1919 (I)”<br />
Pe acest fundal, diverși reprezentanți de seamă, fie că erau romi mai înstăriți <strong>d<strong>in</strong></strong> mediul<br />
rural sau personalități ale vieții publice, au luat <strong>in</strong>ițiativa organizării. Nu este întâmplător astfel<br />
că primele organizații rome apar în comunitățile de romi <strong>d<strong>in</strong></strong> Țara Făgărașului și în mediul<br />
lăutarilor <strong>d<strong>in</strong></strong> București. În comuna Calbor, în 1926, Lazăr Naftanailă, un rom emancipat,<br />
înfi<strong>in</strong>țează Societatea „Înfrățirea Neorustică”, având un pronunțat caracter etnic, replicat de o<br />
asociație <strong>si</strong>mi<strong>la</strong>ră în apropiere, <strong>la</strong> Șercaia, și de societatea de înmormântare a romilor <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
Făgăraș. Constituită după modelul asociațiilor de vec<strong>in</strong>ătate săsești, „Înfrățirea Neorustică” și-a<br />
propus creșterea nivelului economic și cultural al romilor, publicând în acest scop și un ziar,<br />
„Neamul Țigănesc”. <strong>De</strong> asemenea, <strong>la</strong> București, în 1927, primea personalitate juridică Societatea<br />
lăutarilor „Junimea muzicală”, patronată, pr<strong>in</strong>tre alții, de cunoscutul muzician Grigoraș D<strong>in</strong>icu.<br />
Dar adevăratul avânt organizatoric al romilor se înregistrează în anii ’30, atunci când apar<br />
primele organizații reprezentative <strong>la</strong> nivel regional sau național. <strong>De</strong>schizători de drumuri în<br />
această piv<strong>in</strong>ță sunt tot lăutarii. În martie 1933, <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>in</strong>ițiativa arhimandritului Cal<strong>in</strong>ic I. Popp<br />
6
Șerboianu, un cleric fără orig<strong>in</strong>i rome, însă atașat de cauza romilor, a fost creată Asociația<br />
Generală a Țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România, legalizată în 1935. Activitatea de recrutare a noilor membri<br />
s-a desfășurat în strânsă co<strong>la</strong>borare cu liderii „Junimii Muzicale”, care se presupunea că știau<br />
b<strong>in</strong>e problematica romă și aveau o re<strong>la</strong>ție directă cu membrii etniei. Asociația își propunea, între<br />
altele, alfabetizarea și șco<strong>la</strong>rizarea romilor de toate vârstele, colectarea producției culturale rome,<br />
popu<strong>la</strong>rizarea acestui grup etnic pr<strong>in</strong> publicații, și impunerea de măsuri economice (ateliere de<br />
meserii specifice, organizarea de asociații profe<strong>si</strong>onale care să lupte pentru drepturile<br />
meșteșugarilor romi), sociale (locu<strong>in</strong>țe pentru romii săraci și pentru cei nomazi), precum și a<br />
unui <strong>si</strong>stem juridic al romilor <strong>la</strong> nivel național. Acum apare și preocuparea pentru folo<strong>si</strong>rea<br />
termenului „rom” în loc de „țigan”.<br />
Cea mai importantă organizație romă <strong>d<strong>in</strong></strong> această perioadă, care a existat într-o formă sau<br />
alta până în 1949, a fost Uniunea Generală a Romilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România. Aceasta a fost înfi<strong>in</strong>țată <strong>la</strong><br />
congresul <strong>d<strong>in</strong></strong> octombrie 1933 de către George A. Lăzărescu-Lăzurică, publicist și gazetar de<br />
orig<strong>in</strong>e romă și fost co<strong>la</strong>borator al lui Popp-Șerboianu, cu ace<strong>la</strong>și Grigoraș D<strong>in</strong>icu drept<br />
preșe<strong>d<strong>in</strong></strong>te de onoare. Urmând probabil tradiția medievală a locului și dor<strong>in</strong>ța de unificare și<br />
centralizare a unei etnii extrem de diverse, Lăzărescu-Lăzurică s-a auto<strong>in</strong>titu<strong>la</strong>t „voievod al<br />
țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România”. Nu a reușit decât parțial în demersul său unificator, parte <strong>d<strong>in</strong></strong> cauza<br />
tradiției rome a libertății și <strong>d<strong>in</strong></strong> cauza lipsei ierarhiilor, venită tocmai <strong>d<strong>in</strong></strong> veacurile de robie, parte<br />
<strong>d<strong>in</strong></strong> cauza faptului că mai toți romii a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>ți sau românizați ieșeau oarecum <strong>d<strong>in</strong></strong> cadrele rome<br />
specifice și erau priviți apoi cu ret<strong>in</strong>cență în rândurile acesteia. Un rol în această dezb<strong>in</strong>are a<br />
romilor l-au jucat și politicienii și autoritățile române, tot mai <strong>in</strong>teresate de problematica romă pe<br />
măsura încercărilor lor de organizare și a ascen<strong>si</strong>unii naționalismului <strong>in</strong>tebelic.<br />
Așa se face că, în mai 1934, sub pre<strong>si</strong>unea acuzației că nu era rom, Lăzurică a fost<br />
înlocuit <strong>la</strong> conducerea Uniunii de către Gheorghe Niculescu, comerciant de flori, con<strong>si</strong>lier <strong>la</strong><br />
M<strong>in</strong>isterul Muncii și <strong>la</strong> Sfatul Negustoresc, adică două <strong>d<strong>in</strong></strong>tre cele mai importante <strong>in</strong>stituții care<br />
aveau în coordonare problematica romilor. <strong>De</strong>ja în septembrie 1934, cu numele schimbat în<br />
Asociația Uniunea Generală, organizația condusă de Gheorghe Niculescu primea personalitate<br />
juridică și era recunoscută ca reprezentant legitim al romilor pe p<strong>la</strong>n național. În scurt timp, ea s-<br />
a ext<strong>in</strong>s <strong>la</strong> nivel național, reuș<strong>in</strong>d să publice, între 1934 și 1941, ziarul „G<strong>la</strong>sul Romilor”, care<br />
ajungea în toată țara. În 1939, în pl<strong>in</strong>ă dictatură regală a lui Carol al <strong>II</strong>-lea, Uniunea avea 40 de<br />
filiale județene, 454 subcentre și pret<strong>in</strong>dea că reprez<strong>in</strong>tă aproximativ 785.000 de membri, ceea ce<br />
denotă o anumită complicitate cu regimul carlist.<br />
În programul nostru înscriem: emanciparea și redeșteptarea neamului de romi. Vom lupta<br />
în acest scop – în cadrul legii și a constituției țării – ca o organizație de or<strong>d<strong>in</strong></strong>e, cu spirit<br />
<strong>d<strong>in</strong></strong>astic, cu dragoste de patrie, de biserica creșt<strong>in</strong>-ortodoxă, hotărâți să ridicăm nivelul<br />
moral și social al romilor, care merită o soartă mai bună și mai demnă în societate, nu ca<br />
aceea pe care o au azi.<br />
Fragment <strong>d<strong>in</strong></strong> Actul constitutiv al Asociației Uniunea Generală a Romilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România<br />
7
Gheorghe Niculescu (al 4-lea <strong>d<strong>in</strong></strong> stânga, cu papion), alături de Patriarhul Miron Cristea și<br />
oficialități locale <strong>d<strong>in</strong></strong> Ploiești, <strong>la</strong> botezul a o sută de romi nomazi<br />
Sursa: BAR, 186872<br />
Prim<strong>in</strong>d anumite beneficii m<strong>in</strong>ore pentru ei și, mai ales, pentru liderii lor, romii au<br />
devenit masă de manevră în politica românească. Liberalii, țărăniștii și chiar mișcarea legionară<br />
au întreț<strong>in</strong>ut re<strong>la</strong>ții politice cu organizațiile romilor, Corneliu Zelea-Codreanu, liderul legionar,<br />
fi<strong>in</strong>d membru în Con<strong>si</strong>liul Director al Uniunii Generale. Co<strong>la</strong>borările politice, <strong>d<strong>in</strong></strong> păcate, nu au<br />
atenuat discrim<strong>in</strong>area în re<strong>la</strong>ție cu majoritatea românească. Programul UGRR promova acțiunea<br />
„pentru ca soarta neamului nostru rom să se îmbunătățească, ca să putem sta alături de<br />
conaționalii noștri fără să ne fie ruș<strong>in</strong>e”. „Ruș<strong>in</strong>ea” romilor era o reflecție a modului în care îi<br />
privea societatea românească, romii fi<strong>in</strong>d con<strong>si</strong>derați o parte <strong>in</strong>ferioară, dar totuși o parte a<br />
acestei societăți. În <strong>perioada</strong> de maxim avânt al curentelor extremiste care au pregătit regimul<br />
Antonescu, raportarea societății <strong>la</strong> ei în termeni de categorie socială mai degrabă decât de etnie<br />
separată s-a accentuat. Mai toate forțele politice nu au con<strong>si</strong>derat că există o „problemă” a<br />
romilor în sensul celor<strong>la</strong>lte m<strong>in</strong>orități <strong>d<strong>in</strong></strong> România <strong>in</strong>terbelică, care să amen<strong>in</strong>țe identitatea<br />
românilor și <strong>in</strong>tegritatea teritorială a României. D<strong>in</strong> contră, naționaliștii îi priveau oarecum<br />
favorabil, ca o contrapondere ce putea fi folo<strong>si</strong>tă, <strong>la</strong> nevoie, împotriva altor m<strong>in</strong>orități. Spre<br />
exemplu, unii politicieni naționaliști, așa cum a fost Octavian Goga și Partidul Național Creșt<strong>in</strong><br />
în 1937, nu au ezitat să facă alianță electorală cu Asociația condusă de Popp-Șerboianu. În<br />
tradiția duală a re<strong>la</strong>ției <strong>in</strong>teretnice, acest lucru nu a împiedicat, ci, dimpotrivă, a contribuit <strong>la</strong><br />
accentuarea unor idei ra<strong>si</strong>ste <strong>d<strong>in</strong></strong> registrul biopoliticii, care justificau a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>rea sau elim<strong>in</strong>area<br />
romilor în numele <strong>in</strong>teresului național superior, exponenții acestora fi<strong>in</strong>d Iordache și Gheorghe<br />
8
Făcăoaru. Facilitate de al Doilea Război Mondial, acțiunile regimului Antonescu <strong>la</strong> adresa<br />
romilor nu au constituit decât <strong>si</strong>nteza dusă <strong>la</strong> extrem a stereotipurilor societății românești despre<br />
aceștia, unii fi<strong>in</strong>d dest<strong>in</strong>ați scoaterii <strong>d<strong>in</strong></strong> societate, iar alții efortului constructiv național.<br />
REGIMUL ANTONESCU - REPRIMAREA<br />
Fără îndoială, pentru romi, <strong>perioada</strong> celui de-al Doilea Război Mondial a cupr<strong>in</strong>s cea mai<br />
tragică experiență a lor de <strong>la</strong> eliberarea <strong>d<strong>in</strong></strong> robie, experiență cunoscută sub numele de Porajmos,<br />
genocidul romilor sau Holocaustul romilor. Aceasta a fost mult mai traumatizantă decât ceea ce<br />
trăiseră strămoșii lor până în urmă cu aproape un secol. Teama de categori<strong>si</strong>re, care a reprezentat<br />
o constantă a existenței lor de-a lungul secolelor și s-a manifestat pr<strong>in</strong> reticența de a răspunde<br />
cererilor de înregistrare venite <strong>d<strong>in</strong></strong> partea autorităților, a căpătat în <strong>perioada</strong> regimului Antonescu<br />
aspectul unei spaime permanente, care putea să facă diferența între viață și moarte. Aceasta<br />
pentru că, odată dec<strong>la</strong>rat „țigan”, oric<strong>in</strong>e putea să cadă victimă mecanismului repre<strong>si</strong>v, de multe<br />
ori arbitrar, al unui stat pentru care romii erau cetățeni de rang <strong>in</strong>ferior și al unei societăți care, pe<br />
ansamblu, vedea în ei paraziți sociali (cerșetori, hoți, focare de <strong>in</strong>fecție etc). Iar în timpul<br />
dictaturii lui Ion Antonescu un astfel de mecanism a devenit realitate și a putut să trimită oamenii<br />
<strong>la</strong> o moarte aproape <strong>si</strong>gură.<br />
Cum b<strong>in</strong>e se știe, distanța de <strong>la</strong> idee <strong>la</strong> acțiune este foarte mică într-un context favorabil.<br />
Chiar dacă op<strong>in</strong>iile ra<strong>si</strong>ste extreme <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>in</strong>terbelic nu au generat prea mulți adepți, ele au apărut pe<br />
un fond istoric pl<strong>in</strong> de prejudecăți ra<strong>si</strong>ale <strong>la</strong> adresa romilor, generând reacții politice imediat ce<br />
România a <strong>in</strong>trat în sfera de <strong>in</strong>fluență a Germaniei naziste, în septembrie 1940. Primele apeluri <strong>la</strong><br />
acțiune ra<strong>si</strong>ală împotriva romilor, demne de luat în seamă tocmai pentru că veneau <strong>d<strong>in</strong></strong>spre ziarul<br />
oficial al Gărzii de Fier, af<strong>la</strong>tă <strong>la</strong> putere atunci, au apărut în ianuarie 1941. Cu doar câteva zile<br />
îna<strong>in</strong>te de rebeliunea legionară, în urma căreia Garda de Fier a fost înlăturată de <strong>la</strong> putere, în<br />
ziarul „Cuvântul” se cerea <strong>in</strong>terzicerea căsătoriilor <strong>d<strong>in</strong></strong>tre români și romi și izo<strong>la</strong>rea acestora <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
urmă în ghetou. <strong>De</strong>și legionarii nu au mai apucat să-și pună în aplicare aceste p<strong>la</strong>nuri, ideile lor<br />
au fost preluate, este drept că mai nuanțat, de către Ion Antonescu. Dacă legionarii păreau să-i<br />
ț<strong>in</strong>tească pe romi în ansamblul lor cu aceste măsuri, pe model nazist, regimul Antonescu a avut o<br />
abordare ancorată în realitatea românească a dualității resp<strong>in</strong>gere/acceptare, reflectând în bună<br />
măsură sentimentele popu<strong>la</strong>ției.<br />
Teoretic, politica regimului față de romi, și aici ne referim mai ales <strong>la</strong> deportare, a fost<br />
motivată pr<strong>in</strong> nece<strong>si</strong>tatea menț<strong>in</strong>erii or<strong>d<strong>in</strong></strong>ii publice în contextul războiului, motivație care a fost<br />
uneori preluată necritic și în literatura de specialitate. Porn<strong>in</strong>d de <strong>la</strong> aceleași stereotipuri vechi de<br />
secole și în special de <strong>la</strong> mica <strong>in</strong>fracționalitate care, proporțional, era mai ridicată în rândul<br />
romilor, guvernul Antonescu, în șe<strong>d<strong>in</strong></strong>ța <strong>d<strong>in</strong></strong> 7 februarie 1941 a Con<strong>si</strong>liului de M<strong>in</strong>iștri, începe să<br />
analizeze po<strong>si</strong>bilitatea deportării anumitor categorii de romi. <strong>De</strong> reț<strong>in</strong>ut că măsura propusă de<br />
însuși generalul Antonescu <strong>la</strong> 7 februarie prevedea scoaterea <strong>d<strong>in</strong></strong> București a tuturor „țiganilor”<br />
și trimiterea lor <strong>la</strong> muncă forțată în Bărăgan. <strong>De</strong>ci, sub impre<strong>si</strong>a unui eveniment excepțional, și<br />
9
anume presupusele furturi comise de unii romi în timpul camuf<strong>la</strong>jului antiaerian, prejudecățile<br />
împotriva „țiganilor” s-au manifestat <strong>d<strong>in</strong></strong> pl<strong>in</strong> <strong>la</strong> cel mai înalt nivel, fără niciun fel de diferențiere<br />
între romii <strong>d<strong>in</strong></strong> București, destul de mulți și de diverși de altfel.<br />
Gheorghe Niculescu (primul <strong>d<strong>in</strong></strong> dreapta) <strong>la</strong> o întâlnire cu<br />
doctorul Robert Ritter (al doilea <strong>d<strong>in</strong></strong> dreapta), șeful Stației<br />
pentru Eugenie și Cercetare Biologică a Popu<strong>la</strong>ției <strong>d<strong>in</strong></strong> cadrul<br />
celui de-al Treilea Reich<br />
Sursa: Bundesarchiv, R 165 Bild-244-73<br />
Ulterior, probabil pe măsură ce a conștientizat daunele pe care le-ar fi creat o astfel de<br />
măsură generală și radicală tocmai efortului de război <strong>la</strong> care dorea să contribuie, guvernul și-a<br />
nuanțat poziția pe tiparul romi folo<strong>si</strong>tori/a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>bili – romi nefolo<strong>si</strong>tori/nea<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>bili. Mai întâi,<br />
în martie 1941, a fost propusă o măsură generală care viza scoaterea romilor <strong>d<strong>in</strong></strong> orașe și<br />
folo<strong>si</strong>rea lor <strong>la</strong> lucrări de <strong>in</strong>teres obștesc pe teritoriul țării. Fără a fi pusă în practică, ideea a<br />
cont<strong>in</strong>uat să fie prezentă în opțiunile autorităților până în mai 1942. În paralel, mai ales după<br />
ext<strong>in</strong>derea războiului în Răsărit și cucerirea Transnistriei, precum și accentuarea prejudecăților<br />
anti-„țigănești” ale autorităților, guvernul a adoptat o poziție tot mai ra<strong>si</strong>stă, căutând soluții<br />
pentru a profita de <strong>si</strong>tuație în vederea realizării unei omogenizări etnice a țării, un deziderat<br />
primordial al regimului Antonescu început pr<strong>in</strong> repre<strong>si</strong>unea anti-evreiască. Con<strong>si</strong>derând că<br />
majoritatea romilor sunt pe cale de a fi a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>ți, a fost creată așa-numita categorie a romilor-<br />
„problemă”, care îi cupr<strong>in</strong>dea pe nomazi, pe cei condamnați pentru <strong>in</strong>fracțiuni, respectiv pe romii<br />
care nu aveau o ocupație c<strong>la</strong>r identificabilă <strong>d<strong>in</strong></strong> care puteau să își câștige existența; cu alte<br />
cuv<strong>in</strong>te, pe cei care aveau un stil de viață „țigănesc”. Oficial sub pretextul curățirii societății<br />
românești de romii-„problemă”, aceste persoane erau dest<strong>in</strong>ate deportării în Transnistria, p<strong>la</strong>nul<br />
fi<strong>in</strong>d să fie colonizați și să nu se mai întoarcă de acolo. În acest sens, nu este lip<strong>si</strong>t de însemnătate<br />
nici faptul că bunurile celor deportați au fost preluate de Centrul Național de Românizare.<br />
Recensământul pe baza căruia a fost delimitată această categorie de popu<strong>la</strong>ție a fost<br />
organizat în luna mai 1942 de către Poliție și Jandarmerie, luând forma unor liste alcătuite de<br />
aceste <strong>in</strong>stituții care cupr<strong>in</strong>deau persoane despre care se știa pe p<strong>la</strong>n local că ar corespunde<br />
10
descrierii romilor-„problemă”. Pr<strong>in</strong> urmare, scăpările în și de pe liste au fost numeroase,<br />
crescând astfel arbitrariul acestora. Nu puț<strong>in</strong>e au fost <strong>si</strong>tuațiile în care unii romi, <strong>d<strong>in</strong></strong> dor<strong>in</strong>ța de a<br />
rămâne lângă familie, au cerut să fie trecuți pe liste, după cum alți romi au fost puși pe liste în<br />
mod subiectiv, <strong>la</strong> cererea unor vec<strong>in</strong>i sau <strong>d<strong>in</strong></strong> greșea<strong>la</strong> autorităților. Cele mai revoltătoare <strong>si</strong>tuații<br />
au avut în centru familii ale unor romi încorporați în armata română, trecute și ele în mod abuziv<br />
pe listele respective. <strong>De</strong>și reprezentau greșeli sau abuzuri, astfel de <strong>si</strong>tuații arată confuzia unui<br />
regim care ducea <strong>la</strong> extrem raportarea societății românești față de „țigani”. În urma<br />
recensământului, au fost identificați 40.909 romi-„problemă”, <strong>d<strong>in</strong></strong>tre aceștia 9.471 fi<strong>in</strong>d nomazi<br />
și 31.438 stabili. Însăși exactitatea unor cifre extrase <strong>d<strong>in</strong></strong>tr-o realitate atât de schimbătoare cum<br />
era cea a romilor, pe baza cărora urmau să fie deportați oameni, denotă arbitrariul <strong>si</strong>tuației și<br />
arată dramele pe care le-a creat.<br />
Pe baza acestor cifre au existat trei etape de deportare a romilor. În prima etapă, în lunile<br />
iunie-august 1942, au fost deportați majoritatea romilor nomazi. La 2 octombrie autoritățile<br />
raportau un număr de 11.441 de nomazi deportați, cu aproape 2.000 de persoane mai mult decât<br />
numărul nomazilor înregistrați <strong>la</strong> recensământul <strong>d<strong>in</strong></strong> luna mai. <strong>De</strong>portarea romilor sedentari, dar<br />
con<strong>si</strong>derați „periculoși și <strong>in</strong>dezirabili”, s-a făcut în etapa a doua, <strong>d<strong>in</strong></strong> septembrie 1942. În unele<br />
surse apar 12.497 de persoane deportate, iar în altele 13.176. Cert este că deportarea sedentarilor<br />
a ridicat mai multe probleme autorităților <strong>d<strong>in</strong></strong> cauza numărului mare și a gradului de amestecare<br />
cu popu<strong>la</strong>ția generală, precum și <strong>d<strong>in</strong></strong> cauza greșelilor și abuzurilor adm<strong>in</strong>istrative. <strong>De</strong> altfel,<br />
p<strong>la</strong>nul deportării lor complete a fost abandonat către sfârșitul anului 1942, <strong>la</strong> cererea Germaniei,<br />
care vedea în romi un pericol pentru germanii <strong>d<strong>in</strong></strong> zona Bugului. Ultima etapă a deportărilor se<br />
poate spune că a cupr<strong>in</strong>s toate măsurile punctuale luate împotriva romilor și care au avut loc în<br />
<strong>perioada</strong> octombrie 1942 – decembrie 1943, totalizând sub 1000 de persoane. Per total, numărul<br />
romilor deportați în Transnistria în anii 1942-1943 depășește numărul de 25.000, bărbați și<br />
femei, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v bătrâni și copii.<br />
Toate aceste măsuri luate împotriva romilor, și mai ales deportarea, au fost asumate ca o<br />
decizie personală de către mareșalul Ion Antonescu <strong>la</strong> procesul său pentru crime de război <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
1946. Fără a contrazice faptele care au stat în spatele deportării „țiganilor”, dar în spiritul<br />
„bravurii” sale pentru b<strong>in</strong>ele poporului român, Antonescu lua asupra lui v<strong>in</strong>ovăția unor acțiuni<br />
care, așa cum vom vedea, au dus <strong>la</strong> o tragedie umană de proporții, pe care și astăzi românii sunt<br />
reticenți în a și-o asuma. Putem totuși să vedem și o v<strong>in</strong>ovăție colectivă în aceste acțiuni dacă<br />
privim mai în detaliu reacția popu<strong>la</strong>ției cu privire <strong>la</strong> deportarea romilor în timpul războiului.<br />
În primă fază, se poate observa că motivarea recenzării și a po<strong>si</strong>bilei deportări pr<strong>in</strong><br />
con<strong>si</strong>derente de or<strong>d<strong>in</strong></strong>e socială se suprapune peste stereotipurile generale ale popu<strong>la</strong>ției românești<br />
despre romi, lucru pe care conducerea statului îl știa și de care s-a folo<strong>si</strong>t în pregătirea acțiunilor<br />
ra<strong>si</strong>ste. Cu toate acestea, majoritatea romilor erau <strong>in</strong>tegrați comunităților în care trăiau,<br />
îndepl<strong>in</strong><strong>in</strong>d uneori funcții importante în cadrul acestora, fără ca acest lucru să însemne neapărat<br />
ștergerea stereotipurilor generale cu privire <strong>la</strong> romi, uneori chiar dimpotrivă.<br />
11
Ion Antonescu <strong>la</strong><br />
procesul <strong>d<strong>in</strong></strong> 1946<br />
Sursa: Yad<br />
Vashem, ID 26304<br />
În plus, foarte mulți romi erau <strong>in</strong>tegrați efortului de război, mai ales ca militari activi.<br />
Autoritățile nu au făcut o dist<strong>in</strong>cție c<strong>la</strong>ră între „romii buni și cei răi”, lucru aproape impo<strong>si</strong>bil de<br />
altfel în amestecul general. Așa se face că în favoarea multor romi vizați de deportare au<br />
<strong>in</strong>tervenit, pr<strong>in</strong> diverse metode, unele autorități, în special armata, unele <strong>in</strong>stituții de genul<br />
întrepr<strong>in</strong>derilor producătoare de material de război, diverși proprietari agricoli sau comunități<br />
locale. Aceste <strong>in</strong>tervenții aveau în comun <strong>in</strong>teresul propriu și subl<strong>in</strong>iau acest lucru în memoriile<br />
către autoritățile responsabile de deportări. S<strong>in</strong>gurele excepții aparente de <strong>la</strong> regu<strong>la</strong> <strong>in</strong>teresului<br />
erau <strong>in</strong>tervențiile unor personalități publice și cele venite <strong>d<strong>in</strong></strong> partea partidelor politice, Național<br />
Țărănesc și Național Liberal, sub forma unor proteste adresate mareșalului Antonescu. Tot pr<strong>in</strong><br />
amp<strong>la</strong> <strong>in</strong>tegrare a romilor se explică și numărul mic de atitu<strong>d<strong>in</strong></strong>i luate în favoarea deportării<br />
„țiganilor”, excepție făcând doar anumite persoane care pret<strong>in</strong>deau că vorbesc în numele unor<br />
comunități cu probleme legate de romi. În ce privește autoritățile, acestea, în spirit ierarhic, au<br />
dus <strong>la</strong> îndepl<strong>in</strong>ire or<strong>d<strong>in</strong></strong>ele cu privire <strong>la</strong> romi, proces în care au apărut numeroase abuzuri.<br />
Aparent, pe baza dovezilor de mai sus, se poate afirma că românii au privit în majoritate<br />
negativ deportarea romilor. Totuși, dacă luăm în con<strong>si</strong>derare <strong>in</strong>teresul urmărit în <strong>in</strong>tervențiile lor,<br />
lucrurile se schimbă în această priv<strong>in</strong>ță. Dacă adăugăm și faptul, relevant, că în cazul nomazilor,<br />
care reprezentau suma stereotipurilor despre romi, nu a <strong>in</strong>tervenit mai nimeni, ajungem <strong>la</strong><br />
concluzia că romii erau priviți favorabil numai în măsura în care răspundeau așteptărilor<br />
majorității cu privire <strong>la</strong> ei, adică dacă renunțau <strong>la</strong> o identitate forțat asociată cu relele societății.<br />
Nici atunci însă nu erau <strong>si</strong>guri că vor scăpa de categori<strong>si</strong>re și de b<strong>la</strong>m social. Iar regimul<br />
Antonescu, pr<strong>in</strong> deportarea celor con<strong>si</strong>derați impo<strong>si</strong>bil de a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>t, nu a urmărit altceva decât<br />
omogenizarea etnică, pr<strong>in</strong> mijloace forțate și violente, pentru că era evidentă dor<strong>in</strong>ța și acțiunea<br />
autorităților de a-i coloniza def<strong>in</strong>itiv pe romi în Transnistria.<br />
12
Regimul <strong>la</strong> care au fost supuși romii deportați în Transnistria confirmă doar parțial<br />
ipoteza exterm<strong>in</strong>ării deliberate, deși autoritățile știau cu certitu<strong>d<strong>in</strong></strong>e care vor fi efectele pără<strong>si</strong>rii<br />
unor oameni, fără prea multe mijloace de supraviețuire, într-o zonă care nu le oferea po<strong>si</strong>bilități<br />
de a trăi. Pe lângă faptul că marea majoritate au fost deportați „doar cu ha<strong>in</strong>ele de pe ei”,<br />
condițiile pe care le-au gă<strong>si</strong>t în Transnistria le-au îngreunat <strong>si</strong>tuația și mai mult. În județele Golta,<br />
Oceacov, Berezovca şi Balta, af<strong>la</strong>te pe malul Bugului, în estul extrem al Transnistriei, acolo unde<br />
au fost stabiliți forțat, sub paza jandarmilor, romii formau colonii separate de restul popu<strong>la</strong>ției,<br />
având un regim semi-liber. Au fost cazați în bordeie de pământ și case evacuate de localnici,<br />
condițiile de locuit fi<strong>in</strong>d improprii. În lipsa mijloacelor de întreț<strong>in</strong>ere, care au constituit de altfel<br />
pr<strong>in</strong>cipa<strong>la</strong> problemă pentru deportați, calitatea vieții romilor s-a deteriorat rapid.<br />
Victime în rândul lor s-au înregistrat și pe parcursul deportării, însă în Transnistria rata<br />
deceselor a explodat, mur<strong>in</strong>d de or<strong>d<strong>in</strong></strong>ul zecilor pe zi, mai ales de foame și frig, sau de bolile<br />
asociate acestor condiții. Nu au lip<strong>si</strong>t nici abuzurile autorităților române <strong>d<strong>in</strong></strong> Transnistria și<br />
cruzimea jandarmilor, care au contribuit <strong>la</strong> creșterea numărului victimelor, deși execuții<br />
organizate nu au existat.<br />
Monument <strong>la</strong> fața locului care comemorează victimele<br />
rome ale deportării în Transnistria<br />
Sursa: Documentarul „Valea Plângerii”<br />
13
În aceste condiții, mulți <strong>d<strong>in</strong></strong>tre romii deportați de regimul Antonescu în Transnistria nu s-<br />
au mai întors acasă după război. Este general acceptată cifra de 11.000 de decese în rândul celor<br />
aproximativ 25.000 de romi deportați, deci în jur de 44% <strong>d<strong>in</strong></strong> cei care au fost forțați să plece <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
România în 1942 și 1943. Cu toată opoziția Jandarmeriei, întoarcerea acasă a celor 14.000 de<br />
supraviețuitori a avut loc pe cont propriu, mai ales în martie-aprilie 1944.<br />
D<strong>in</strong> punct de vedere al autorităților, această paranteză repre<strong>si</strong>vă <strong>d<strong>in</strong></strong> timpul războiului s-a<br />
încheiat brusc, pr<strong>in</strong>tr-un or<strong>d<strong>in</strong></strong> al Subsecretariatului de Stat pentru Poliţie <strong>d<strong>in</strong></strong> septembrie 1944,<br />
care stipu<strong>la</strong> ca romii reveniți <strong>d<strong>in</strong></strong> Transnistria să fie „lăsaţi <strong>la</strong> ocupaţiile lor, luându-se măsuri ca<br />
să fie îndrumaţi <strong>la</strong> diferite munci”. Practic, ca și cum nimic nu se întâmp<strong>la</strong>se, noile autorități<br />
reveneau <strong>la</strong> <strong>si</strong>tuația premergătoare celui de-al Doilea Război Mondial în priv<strong>in</strong>ța romilor, fără să<br />
ia în calcul o atitu<strong>d<strong>in</strong></strong>e specială, cel puț<strong>in</strong> față de cei deportați. S<strong>in</strong>gură, Uniunea Generală a<br />
Romilor, reactivată în 1945 de Gheorghe Niculescu, a promis ajutor pentru cei deportați, fără a-și<br />
mai putea îndepl<strong>in</strong>i promi<strong>si</strong>unile. <strong>De</strong>portarea romilor abia și-a gă<strong>si</strong>t loc, foarte marg<strong>in</strong>al de altfel,<br />
între subiectele abordate în cadrul proceselor crim<strong>in</strong>alilor de război. <strong>Romii</strong> redeveneau categorie<br />
socială și păreau să conteze <strong>d<strong>in</strong></strong> punct de vedere etnic și mai puț<strong>in</strong> decât în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică,<br />
lucru care se va adeveri <strong>d<strong>in</strong></strong> pl<strong>in</strong> în comunism, perioadă în care a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>rea romilor s-a accentuat,<br />
pe fondul unei îmbunătățiri a <strong>si</strong>tuației lor sociale.<br />
Traian Grancea, supraviețuitor al deportării în Transnistria<br />
Sursa: historia.ro<br />
14
COMUNISM – ROMÂNIZARE PRIN NEGAREA IDENTITĂȚ<strong>II</strong><br />
Scurta perioadă <strong>d<strong>in</strong></strong>tre arestarea lui Ion Antonescu (23 august 1944) și proc<strong>la</strong>marea<br />
Republicii Popu<strong>la</strong>re (30 decembrie 1947) nu a făcut decât să pregătească și să justifice atitu<strong>d<strong>in</strong></strong>ea<br />
<strong>d<strong>in</strong></strong> epoca comunistă de ignorare a romilor ca etnie. Urmările războiului au adâncit diferențele<br />
între romii <strong>in</strong>dezirabili, care au devenit și mai marg<strong>in</strong>ali după stigmatul ra<strong>si</strong>al <strong>d<strong>in</strong></strong> timpul<br />
regimului antonescian, și cei a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>bili, care s-au îndepărtat și mai mult de o identitatea pe care<br />
ajunseseră să o con<strong>si</strong>dere periculoasă. Identitatea „țigănească” devenea și mai de evitat, deși<br />
modul de viață „țigănesc”, b<strong>la</strong>mabil social, s-a accentuat, ambele crescând conv<strong>in</strong>gerea<br />
majorității românești și a autorităților în nece<strong>si</strong>tatea a<strong>si</strong>milării, fără condiționări etnice. Reforma<br />
agrară populistă a guvernului Petru Groza <strong>d<strong>in</strong></strong> martie 1945, care îi avea ca dest<strong>in</strong>atari pe țăranii<br />
săraci, a cupr<strong>in</strong>s și un număr apreciabil de romi. În plus, legis<strong>la</strong>ția m<strong>in</strong>orităților etnice <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
februarie 1946 și <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>perioada</strong> următoare i-a ignorat complet pe romi. Peste toate, măsurile dure<br />
luate împotriva romilor nomazi, și așa decimați de deportarea în Transnistria, au însemnat<br />
elim<strong>in</strong>area nomadismului.<br />
<strong>De</strong>și părea promițător, începutul re<strong>la</strong>ției cu forța politică ce se anunța deja ca viitoarea<br />
putere de <strong>la</strong> București, și anume Partidul Comunist, a întruchipat mai degrabă un <strong>in</strong>teres punctual<br />
<strong>d<strong>in</strong></strong> partea comuniștilor, pe modelul „tovarășilor de drum” necesari până <strong>la</strong> obț<strong>in</strong>erea totală a<br />
puterii. Astfel că <strong>in</strong>teresul comunist pentru romi a scăzut treptat, pe măsură ce partidul acapara<br />
puterea și își dădea seama că <strong>si</strong>tuația romilor era mai ușor de gestionat în direcție socială și nu<br />
etnică. Iar, spre exemplu, existența unor organizații reprezentative ale romilor însemna<br />
recunoașterea implicită a etniei. În problema romilor, comuniștii preferau să se păstreze pe l<strong>in</strong>ia<br />
guvernelor <strong>in</strong>terbelice, „burghezo-moșierești”, pe care le combăteau foarte dur în alte priv<strong>in</strong>țe.<br />
Nici romii înșiși, în ansamblu, nu au manifestat preocupări de or<strong>d<strong>in</strong></strong> etnic, preferând să respecte<br />
dor<strong>in</strong>țele noului regim. Pr<strong>in</strong> urmare, lucrurile au evoluat exact așa cum au vrut comuniștii, mai<br />
întâi <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>in</strong>teres politic pentru ca, ulterior, să se stabilizeze pe criterii ideologice, conform<br />
pr<strong>in</strong>cipiului marxist al uniformizării sociale, fără deosebire de etnie.<br />
Instituțional, imediat după război, re<strong>la</strong>ția <strong>d<strong>in</strong></strong>tre romi și noile autorități a fost mediată de<br />
Uniunea Generală a Romilor, aceeași organizație <strong>in</strong>terbelică, condusă și acum tot de ace<strong>la</strong>și<br />
Gheorghe Niculescu. Organizația își pierduse mult <strong>d<strong>in</strong></strong> reprezentativitatea și <strong>d<strong>in</strong></strong> anvergura<br />
anterioară, iar liderii ei vechi erau asociați cu trecutul „burghez” de către noile autorități. În plus,<br />
făcea jocuri politice care uneori îi excludeau pe comuniști, urmăr<strong>in</strong>d beneficii pentru liderii săi.<br />
Cu toate acestea, deși pe termen lung pare să fi compromis ideea de organizație etnică a romilor<br />
în ochii regimului comunist, UGRR era utilă comuniștilor pentru că era <strong>si</strong>ngura organizație romă<br />
națională și astfel a<strong>si</strong>gura, cel puț<strong>in</strong> <strong>si</strong>mbolic, susț<strong>in</strong>erea unei categorii semnificative de popu<strong>la</strong>ție<br />
pentru cauza comunistă. Mai ales după august 1947, atunci când UGRR și-a reluat oficial<br />
activitatea, Partidul Comunist a sprij<strong>in</strong>it <strong>in</strong>tens organizația, iar aceasta a răspuns pr<strong>in</strong> promovarea<br />
mesajelor comuniste în rândul romilor. Astfel, dacă <strong>la</strong> alegerile <strong>d<strong>in</strong></strong> noiembrie 1946 Blocul<br />
Partidelor <strong>De</strong>mocratice, condus de comuniști, s-a adresat pr<strong>in</strong> manifeste direct romilor, fără<br />
susț<strong>in</strong>erea UGRR, <strong>la</strong> alegerile <strong>d<strong>in</strong></strong> martie 1948 Frontul <strong>De</strong>mocrației Popu<strong>la</strong>re, condus tot de<br />
15
comuniști, le-a vorbit romilor pr<strong>in</strong> vocea lui Gheorghe Niculescu sau Petre Rădiță. Ultimul,<br />
secretar-general al Uniunii, cu pregătire medicală, părea să fie mai pe p<strong>la</strong>cul comuniștilor decât<br />
Niculescu, făcând cumva trecerea <strong>la</strong> nivel de lideri ai romilor între profe<strong>si</strong>ile tradiționale și<br />
<strong>in</strong>telectuali, ten<strong>d<strong>in</strong></strong>ță care se va accentua mai târziu în timpul regimului comunist. Era și aceasta<br />
o formă de a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>re, având în vedere că <strong>in</strong>telectualii erau, pr<strong>in</strong> traseul lor social, mai „rupți” de<br />
tradiția romă. <strong>De</strong>mn de menționat în ceea ce privește subordonarea Uniunii de către comuniști<br />
este faptul că, <strong>d<strong>in</strong></strong> aceasta, au rezultat o serie de măsuri pozitive pentru romi, cea mai importantă<br />
fi<strong>in</strong>d folo<strong>si</strong>rea pentru prima dată în adm<strong>in</strong>istrație a termenului „rom” în loc de „țigan”.<br />
În ciuda acestei atenții primite <strong>d<strong>in</strong></strong> partea comuniștilor, romii au fost de fapt ignorați<br />
pentru că în realitate nu a existat un <strong>in</strong>teres pentru ei. Brusc, în ianuarie 1949, fără a parcurge<br />
pașii normali în astfel de <strong>si</strong>tuații, între care foarte important era un aviz al Securității, UGRR a<br />
fost desfi<strong>in</strong>țată pr<strong>in</strong>tr-o decizie a guvernului, care consf<strong>in</strong>țea o propunere a M<strong>in</strong>isterului de<br />
Interne privitoare <strong>la</strong> mai multe asociații culturale. În lipsa unei motivări, <strong>d<strong>in</strong></strong>colo de aspectele<br />
problematice ale raportării autorităților <strong>la</strong> romi, credem că măsura a reprezentat o <strong>si</strong>mplă rut<strong>in</strong>ă<br />
adm<strong>in</strong>istrativă izvorâtă tocmai <strong>d<strong>in</strong></strong> lipsa de <strong>in</strong>teres a noului regim. O dovadă în acest sens este<br />
reprezentată de motivarea <strong>in</strong>ternă, fără a fi adusă <strong>la</strong> cunoșt<strong>in</strong>ța <strong>in</strong>ițiatorilor, a refuzului<br />
autorităților de a permite înfi<strong>in</strong>țarea unei Uniuni Popu<strong>la</strong>re a Romilor, pe modelul uniunilor<br />
popu<strong>la</strong>re pe care le aveau alte etnii, care să preia rolul UGRR. Practic, decizia refuzului a avut <strong>la</strong><br />
bază <strong>in</strong>utilitatea unei astfel de organizații, mai ales că multe persoane evitau să fie con<strong>si</strong>derate<br />
romi, iar noii lideri apăreau astfel ca urmăr<strong>in</strong>d doar <strong>in</strong>terese personale. Acțiunile autorităților<br />
comuniste cu privire <strong>la</strong> romi erau susț<strong>in</strong>ute de numărul mic de cetățeni care au dec<strong>la</strong>rat limba<br />
romani ca limbă maternă, doar 53.425 de persoane <strong>la</strong> recensământul <strong>d<strong>in</strong></strong> ianuarie 1948. <strong>De</strong><br />
asemenea, se justificau pr<strong>in</strong> politica oficială a regimului cu privire <strong>la</strong> m<strong>in</strong>oritățile naționale,<br />
adoptată <strong>la</strong> Plenara CC al PMR <strong>d<strong>in</strong></strong> 10-11 iunie 1948, și detaliată în ceea ce îi privește pe romi<br />
pr<strong>in</strong>tr-un studiu <strong>in</strong>tern <strong>d<strong>in</strong></strong> 1949, <strong>in</strong>titu<strong>la</strong>t Problema țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> Republica Popu<strong>la</strong>ră Română.<br />
Țiganii încadrați în muncă, care vorbesc limba popu<strong>la</strong>ției cu care conviețuiesc și care-și<br />
trimit copiii în școlile respective, care deci trec pr<strong>in</strong>tr-un proces de a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>re, nu<br />
constituiesc o preocupare decât în măsura ridicării nivelului lor cultural (alfabetizare,<br />
educație de higienă, a<strong>si</strong>stență socială) și lupta împotriva naționalismului burghez care<br />
pr<strong>in</strong> menț<strong>in</strong>erea vechilor prejudecăți împiedică procesul de înfrățire între această<br />
popu<strong>la</strong>ție și cele<strong>la</strong>lte naționalități conlocuitoare.<br />
Fragment <strong>d<strong>in</strong></strong> documentul Problema țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> Republica Popu<strong>la</strong>ră Română<br />
Viorel Achim, „Încercarea romilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România de a obț<strong>in</strong>e statutul de naționalitate conlocuitoare (1948-<br />
1949)”, în Revista Istorică, Serie nouă, Tom XXI, Nr. 5-6, septembrie-decembrie 2010, Academia Română,<br />
Institutul de Istorie „N. Iorga”, p. 462.<br />
16
Experiența războiului era încă proaspătă pr<strong>in</strong>tre romi, astfel că nici <strong>la</strong> următorul<br />
recensământ, <strong>d<strong>in</strong></strong> 1956, nu s-au dec<strong>la</strong>rat „țigani” decât 104.216 persoane (0,6% <strong>d<strong>in</strong></strong> popu<strong>la</strong>ție), iar<br />
66.882 s-au înregistrat ca vorbitori de limbă romani <strong>d<strong>in</strong></strong> familie. Cu toate acestea, se observă<br />
totuși o creștere, lucru care este mai important decât cifrele în <strong>si</strong>ne. <strong>De</strong> altfel, <strong>la</strong> orice<br />
recensământ care îi are în vedere și pe romi, fie <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>in</strong>terbelic, <strong>d<strong>in</strong></strong> timpul războiului sau <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
comunism, atenția trebuie să cadă mai mult pe evoluția cifrelor. Diferențele de <strong>la</strong> un recensământ<br />
<strong>la</strong> altul oferă un <strong>in</strong>diciu important cu privire <strong>la</strong> <strong>si</strong>tuația romilor în societate: pe de o parte,<br />
exprimă adaptarea acestora <strong>la</strong> diferite condiții sociale și politice (se <strong>si</strong>mt discrim<strong>in</strong>ați, în pericol,<br />
văd oportunități etc.), iar, pe de altă parte, exprimă modul cum îi văd autoritățile ca grup social<br />
și/sau etnic într-un moment sau altul. Este vorba aici de o <strong>in</strong>terpretare extrasă <strong>d<strong>in</strong></strong> evaluarea pe<br />
care o fac Sam Beck și Nico<strong>la</strong>e Gheorghe cu privire <strong>la</strong> creșterea de aproape trei ori a numărului<br />
oficial de romi între 1966 și 1977, explicată de ei pr<strong>in</strong>tr-o mai mare încredere a romilor în <strong>si</strong>stem.<br />
<strong>De</strong> fapt, cifrele <strong>d<strong>in</strong></strong> recensăm<strong>in</strong>te reprez<strong>in</strong>tă rezultatul <strong>la</strong> nivelul percepției reciproce a<br />
<strong>in</strong>teracțiunii <strong>d<strong>in</strong></strong>tre romi și statul comunist.<br />
Cobori, Doamne, pe pământ<br />
Să vezi Stal<strong>in</strong> ce-a făcut<br />
C-a făcut <strong>d<strong>in</strong></strong> cal măgar<br />
Și țiganul secretar!<br />
Stradă locuită de romi în <strong>perioada</strong> comunistă.<br />
Se observă corturile în curtea unor case, ceea<br />
ce arată dificultățile de adaptare <strong>la</strong> viața<br />
sedentară.<br />
Sursa: ANIC, Fond CC al PCR, Secția<br />
Organizatorică (1977-<strong>1989</strong>), dos. 23/1977<br />
Spre exemplu, creșterea mică de până în 1956, <strong>d<strong>in</strong></strong>colo de sporul natural sau trecerea<br />
treptată peste trauma războiului, a fost rezultatul unei etape de acomodare între romi și regim,<br />
care a cupr<strong>in</strong>s totuși evoluții încurajatoare pentru cei care doreau să își dec<strong>la</strong>re adevărata<br />
identitate. Inspirată de <strong>in</strong>ternaționalismul proletar, care punea în p<strong>la</strong>n secund diferențele etnice și<br />
promova egalizarea socială, Problema țiganilor <strong>d<strong>in</strong></strong> Republica Popu<strong>la</strong>ră Română a generat patru<br />
direcții de acțiune: elim<strong>in</strong>area organizării tribale (nomazii), ridicarea nivelului de trai<br />
(alfabetizare, igienă și a<strong>si</strong>stență socială), <strong>in</strong>tegrarea în câmpul muncii și combaterea<br />
prejudecăților cu privire <strong>la</strong> ei. În baza acestor obiective s-a trecut <strong>la</strong> o sedentarizare forțată a<br />
romilor, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v pr<strong>in</strong> așezarea lor în casele sașilor, uneori alături de aceștia, în aceeași casă.<br />
Mulți romi s-au obișnuit destul de greu cu astfel de <strong>si</strong>tuații, în unele cazuri deloc, creând și<br />
resentimente în rândul unei popu<strong>la</strong>ții care avea oricum prejudecăți semnificative <strong>la</strong> adresa lor. La<br />
adâncirea prejudecăților au contribuit și anumite aspecte ale <strong>in</strong>tegrării în câmpul muncii. <strong>De</strong>și<br />
17
puț<strong>in</strong>i <strong>la</strong> scară națională, având „orig<strong>in</strong>e sănătoasă”, unii romi mai deschiși către a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>re au fost<br />
folo<strong>si</strong>ți pentru anumite funcții adm<strong>in</strong>istrative și politice (secretari de partid, milițieni, lucrători de<br />
Securitate, primari, șefi de gospodării agricole, secretari de partid, locțiitori politici etc.),<br />
generând <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v un folclor negativ <strong>la</strong> adresa lor. În plus, pentru mulți, <strong>in</strong>tegrarea în muncă a<br />
însemnat, <strong>la</strong> fel ca și în <strong>perioada</strong> <strong>in</strong>terbelică, ocuparea pozițiilor de măturători, gunoieri, lucrători<br />
<strong>la</strong> deratizare etc., ocupații tradițional hulite de către marea masă a popu<strong>la</strong>ției. Având în vedere că<br />
se pleca de foarte jos, politica regimului a reușit cel mai b<strong>in</strong>e în ce privește ridicarea calității<br />
vieții, mulți romi fi<strong>in</strong>d <strong>in</strong>tegrați în școli și în programe sociale. Nu toate lucrurile au fost însă<br />
pozitive în ceea ce privește progresul lor social, având în vedere că tot în anii ’50 o serie de romi<br />
au fost mutați <strong>d<strong>in</strong></strong> marile orașe în Bărăgan sau <strong>la</strong> marg<strong>in</strong>ea localităților mai mici.<br />
Un aspect important de subl<strong>in</strong>iat aici este cultura românizării, pr<strong>in</strong> care se înțelege că<br />
ansamblul de măsuri adresate lor sau care i-au afectat le-au neglijat identitatea, punând accent pe<br />
valorile majorității românești. <strong>De</strong> altfel, într-o măsură mai mare sau mai mică, lupta cea mai<br />
importantă pe care au purtat-o romii în <strong>perioada</strong> comunistă a fost cu românizarea, obiectivul<br />
permanent al regimului în priv<strong>in</strong>ța lor. Iar modul în care romii au perceput românizarea, uneori<br />
<strong>in</strong>conștient, a <strong>in</strong>fluențat cum se percepeau pe ei înșiși și cum se dec<strong>la</strong>rau <strong>la</strong> recensământ. Astfel,<br />
dacă în <strong>perioada</strong> lui Gheorghe Gheorghiu-<strong>De</strong>j (până în 1965) românizarea a fost mai agre<strong>si</strong>vă,<br />
aceasta a slăbit în <strong>perioada</strong> lui Nico<strong>la</strong>e Ceaușescu (1965-<strong>1989</strong>). La recensământul <strong>d<strong>in</strong></strong> 1966,<br />
rezultatul pre<strong>si</strong>unii a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>toare și al avantajelor românizării a făcut ca numai 64.197 de persoane<br />
(0,4% <strong>d<strong>in</strong></strong> popu<strong>la</strong>ția României) să se dec<strong>la</strong>re romi, o scădere <strong>la</strong> aproape jumătate în 11 ani.<br />
Am crescut cu ideea că sunt ţigan, am dorit să mă folosesc de această identitate, dar am fost<br />
învăţat să fiu român, mi-am redescoperit identitatea, dar doresc să mor ca o persoană<br />
umană.<br />
Nico<strong>la</strong>e Gheorghe<br />
Sursa: „Revista română de sociologie”, serie nouă, anul XXIV, nr. 5–6, p. 367–368, Bucureşti, 2013, p. 368)<br />
Dacă analizăm <strong>si</strong>tuația de 11 ani mai târziu, în 1977, vedem că numărul romilor dec<strong>la</strong>rați<br />
<strong>la</strong> recensământ era de 229.986, adică 1,1% <strong>d<strong>in</strong></strong> popu<strong>la</strong>ția țării. Explicațiile acestei creșteri<br />
exponențiale sunt multiple, însă au legătură tot cu raportarea lor <strong>la</strong> regim și <strong>la</strong> politicile acestuia.<br />
În primul rând, numeric, trebuie avute în vedere măsurile anti-avort ale lui Ceaușescu <strong>d<strong>in</strong></strong> 1966,<br />
însă, ț<strong>in</strong>ând cont de lipsa practicii avortului pr<strong>in</strong>tre romi, acestea nu au avut o pondere atât de<br />
mare pe cât îi este atribuită. Mai importante au fost însă evoluțiile care ț<strong>in</strong>eau de românizare. La<br />
nivel general regimul a conștientizat eșecul a<strong>si</strong>milării pr<strong>in</strong> <strong>negare</strong>a specificului romilor. Și-a<br />
reorientat astfel politicile către un ajutor social mai punctual, fapt care a contribuit <strong>la</strong> „dezromânizarea”<br />
multor romi pentru a beneficia de aceste măsuri. Arhivele păstrează o serie de<br />
18
exemple, de <strong>la</strong> ajutorul pentru fiecare copil născut, <strong>la</strong> cant<strong>in</strong>e sociale ori <strong>la</strong> recompense pentru<br />
trimiterea copiilor <strong>la</strong> gră<strong>d<strong>in</strong></strong>iță și <strong>la</strong> școală.<br />
Să se <strong>in</strong>terzică dep<strong>la</strong>sarea grupurilor de țigani, cu căruțe și animale între diferite zone ale<br />
țării și să nu li se mai pună <strong>la</strong> dispoziție vagoane C.F.R. ori mijloace auto, pentru<br />
transportul căruțelor și animalelor.<br />
Fragment <strong>d<strong>in</strong></strong> Studiu priv<strong>in</strong>d <strong>si</strong>tuația social-economică a popu<strong>la</strong>ției de țigani <strong>d<strong>in</strong></strong> țara noastră<br />
Sursa: ANIC, Fond CC al PCR, Secția Organizatorică (1977-<strong>1989</strong>), Dosar 23/1977, f. 5<br />
În plus, avantajele „orig<strong>in</strong>ii sănătoase” dispăruseră odată ce regimul se consolidase, iar<br />
teama de înregistrare nu mai era de actualitate. <strong>Romii</strong> se obișnuiseră cu regimul, iar acesta se<br />
obișnuise cu ei, încercând să-i gestioneze în aceeași atmosferă de dualitate a raportării <strong>la</strong> aceștia.<br />
Pe de o parte, autoritățile încercau să elim<strong>in</strong>e def<strong>in</strong>itiv nomadismul, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v pr<strong>in</strong> <strong>in</strong>crim<strong>in</strong>area<br />
„parazitismului social” ca urmare a <strong>De</strong>cretului 153/1970, cauză <strong>d<strong>in</strong></strong> care mulți romi au ajuns <strong>la</strong><br />
închisoare sau <strong>la</strong> muncă forțată. Pe de altă parte însă nu puț<strong>in</strong>e sunt cazurile în care nomazilor li<br />
s-au pus <strong>la</strong> dispoziție vagoane CFR sau mijloace auto pentru a se dep<strong>la</strong>sa <strong>d<strong>in</strong></strong>tr-un loc în altul.<br />
Uneori au primit foarte ușor documente care le-au permis să își practice îndeletnicirile obișnuite,<br />
chiar dacă era vorba de ocupații <strong>la</strong> limita legii, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v valorificarea unor resturi gospodărești.<br />
Peste toate însă, discrim<strong>in</strong>area romilor rămânea <strong>la</strong>rg răspândită, așa cum arată multe mărturii <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
anii ’70-’80, iar prejudecățile majorității par să se accentueze pe măsura creșterii numărului de<br />
romi. Către sfârșitul regimului comunist, poate și datorită întăririi sentimentului identitar, romii<br />
nu mai fug atât de mult de propria etnie, astfel că, <strong>la</strong> recensământul <strong>d<strong>in</strong></strong> 1992, 409.723 persoane<br />
se dec<strong>la</strong>ră romi.<br />
La nivel de identitate, acesta este momentul în care primele generații de <strong>in</strong>telectuali și<br />
profe<strong>si</strong>oniști romi, cei formați odată cu alfabetizarea <strong>d<strong>in</strong></strong> anii ‘50-‘60, ajung <strong>la</strong> maturitate,<br />
contribu<strong>in</strong>d <strong>la</strong> o conștientizare de <strong>si</strong>ne a etniei și a tradițiilor sale. Evoluția, dacă nu <strong>si</strong>ncronizată,<br />
era cel puț<strong>in</strong> <strong>in</strong>spirată de emanciparea pe p<strong>la</strong>n <strong>in</strong>ternațional. În 1971 are loc primul Congres<br />
Internațional al romilor, <strong>la</strong> care se dec<strong>la</strong>ră 8 aprilie drept Ziua Internațională a Romilor, se adoptă<br />
un steag și un imn. Antecedente în acest sens mai existaseră, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v <strong>d<strong>in</strong></strong> partea unui rom <strong>d<strong>in</strong></strong><br />
România, Ionel Rotaru. Acesta, în 1959-1960, în Franța, s-a proc<strong>la</strong>mat „conducător suprem al<br />
poporului țigan” și a înfi<strong>in</strong>țat Comunitatea Mondială Gitană, organizație desfi<strong>in</strong>țată de<br />
autoritățile franceze în 1965. Pe p<strong>la</strong>n <strong>in</strong>tern, dacă în 1961 întreg tirajul volumului „Basme<br />
țigănești”, de Viorica Huber, a fost topit de cenzura comunistă, în 1969, Mar<strong>in</strong> Crețu, un tânăr<br />
rom <strong>d<strong>in</strong></strong> Târgu Frumos, publica în revista liceului și îl absolvea cu o lucrare <strong>in</strong>titu<strong>la</strong>tă „Observaţii<br />
asupra limbii ţigăneşti”. Cele două <strong>si</strong>tuații ilustrează locul identității rome în comunism, <strong>in</strong>terzisă<br />
<strong>la</strong> nivel oficial, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v pr<strong>in</strong> absența referirilor publice vizibile pe aproape întreaga durată a<br />
regimului, dar tolerată <strong>la</strong> nivel restrâns, de multe ori cu complicitatea românilor.<br />
19
Până după căderea comunismului, atunci când au și fost recunoscuți prima dată în istoria<br />
țării ca m<strong>in</strong>oritate națională, manifestările etnice ale romilor au cont<strong>in</strong>uat să se facă <strong>si</strong>mțite, însă<br />
destul de rar. Începând cu mijlocul anilor ’70, în contextul creșterii <strong>in</strong>teresului Partidului<br />
Comunist pentru problematica romilor, se remarcă Nico<strong>la</strong>e Gheorghe, sociolog rom, con<strong>si</strong>derat<br />
primul activist <strong>d<strong>in</strong></strong> România pentru drepturile romilor. Totuși, activitatea identitară rămâne în<br />
mare parte ilegală până <strong>la</strong> căderea comunismului. În 1979, sub îngrijirea unui editor anonim,<br />
apare Evanghelia Sfântului Ioan în limba romani. Nico<strong>la</strong>e Gheorghe încearcă să evidențieze<br />
problemele grupului etnic, <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v în stră<strong>in</strong>ătate, fapt care aduce supravegherea sa de către<br />
poliția politică a regimului comunist. Astfel că, în 1982, nu are decât soluția de a face cunoscute<br />
problemele romilor <strong>d<strong>in</strong></strong> România pr<strong>in</strong> publicarea de texte sub pseudonim în Franța, alături de alt<br />
sociolog rom, Va<strong>si</strong>le Burtea. <strong>De</strong> asemenea, românizarea, care nu a permis decât o activitate<br />
identitară foarte restrânsă, a avut ca efect și faptul că multe personalități de etnie romă nu au avut<br />
curajul să se pronunțe public în favoarea romilor, deși în particu<strong>la</strong>r gesturile de solidaritate nu au<br />
lip<strong>si</strong>t.<br />
Nico<strong>la</strong>e Gheorghe în anii ’80<br />
Reacțiile unor oameni ca Nico<strong>la</strong>e Gheorghe sau Va<strong>si</strong>le Burtea doreau să atragă atenția<br />
asupra unor <strong>si</strong>tuații care îi vizau pe romi și care se accentuaseră pe parcursul anilor, în ciuda sau<br />
tocmai <strong>d<strong>in</strong></strong> cauza abordării comuniste. <strong>De</strong>și mulți romi își am<strong>in</strong>tesc <strong>perioada</strong> comunistă drept una<br />
bună <strong>d<strong>in</strong></strong> perspectiva nivelului de trai, problemele romilor ca etnie defavorizată social au<br />
per<strong>si</strong>stat, s-au adâncit și s-au diver<strong>si</strong>ficat odată cu trecerea anilor. Chiar și în anii ’80, când toată<br />
lumea avea un loc de muncă, șomajul era de aproximativ 40% în rândul romilor, iar lipsurile îi<br />
at<strong>in</strong>geau în proporție și mai mare. La fel ca românii, și romii aveau numeroase motive să fie<br />
nemulțumiți de regim și să dorească înlăturarea acestuia. Așa cum au fost <strong>d<strong>in</strong></strong>totdeauna, adică<br />
răsfirați în masa românilor sau a celor<strong>la</strong>lte etnii <strong>d<strong>in</strong></strong> România, romii au participat și ei <strong>la</strong><br />
Revoluția <strong>d<strong>in</strong></strong> <strong>1989</strong>, gă<strong>si</strong>ndu-i <strong>in</strong>clu<strong>si</strong>v pr<strong>in</strong>tre victime.<br />
20
Pentru a face o evaluare de ansamblu a perioadei comuniste, trebuie să spunem că, deși<br />
existau diferențe evidente între romi și popu<strong>la</strong>ția majoritară, subl<strong>in</strong>iate chiar de autorități în<br />
documente <strong>in</strong>terne, <strong>d<strong>in</strong></strong> punct de vedere etnic regimul comunist i-a con<strong>si</strong>derat pe romi români,<br />
tratându-i ca persoane deja a<strong>si</strong>mi<strong>la</strong>te, dar încă ne<strong>in</strong>tegrate pe depl<strong>in</strong> majorității. În avântul<br />
modernizator al regimului, mulți romi și-au îmbunătățit condiția socială, dar <strong>la</strong> comun cu țăranul<br />
sau muncitorul român. Totuși, în lipsa unor politici ample dest<strong>in</strong>ate lor, romii au păstrat un statut<br />
marg<strong>in</strong>al, alimentat în mare parte de aceleași stereotipuri istorice, care nu s-au șters doar pentru<br />
că regimul încerca să îi trateze pe romi asemeni oricărui etnic român. În societatea românească<br />
profundă aceste prejudecăți s-au păstrat și chiar s-au accentuat. <strong>De</strong>și autoritățile comuniste au<br />
încercat și au reușit să păstreze pacea <strong>in</strong>teretnică între români și romi, căderea regimului a lăsat<br />
loc liber manifestării prejudecăților anti-rome, care au rezultat în serioase <strong>in</strong>cidente și izbucniri<br />
de ură <strong>la</strong> adresa acestora.<br />
21