GHEORGHESUCHOVERSCHIPOEZIEALINA-DORATOMAMarina RalucaBaciuCÂND SCRIUCU LACRIMA PENOAPTE- Poemul de luminăGolul se rostogoleaîndelungpeste multiple treptede luminăce coborau şerpuitorîn propria-mi fiinţă,până atunci conectatăla oratoriul unui vis ...Erai deja în trenulcare duce spre tăceri,o pagină întoarsă spre trecut,în ochi mai multsau mai puţin străini ...Doar înlăuntru-mi continuaiaceeaşi tresărire de clopot,în vechiul turn al unicului templuîn formă de inimă ...oricât de iute trecea clipa !Şi astăzi mai trezesc,din când în când, o lacrimăpe-altarul dintre două gene ...şi scriu cu ea pe-o filă de-ntuneric,sau direct pe noapte,poemul de luminăcu literele-i albece nu se vor topi decâtpe zâmbetul unui pianla care vom cânta,înveşmântaţi în zoriisupremei regăsiri.INSOMNIISurâsul tău,singurul piandeschis în noapte,cu clapele care aşteaptăatingerea stelelor,doar el şi cerul ...îl ninge mereucu fulgi de sunet,troienindu-l suavîn simfonia sărutului !Numai noi doi ...stăpâni pe nesomn,cu paşii privirilorspre graniţa undese sărută noaptea cu zorii,plătim cu inimile aşezatepe două palme de întuneric,pulsând în cadenţaunui menuet de dorinţi ...vămile îndrăgostirii.stratagemede înşelatanotimpurilee mai rece astăzisărutul tăuo schimbareaproapeimperceptibilăn-ar fi trebuit s-osimtă termometrulcangrenatîntre carne şi epidermădupă ce l-am dresat atâţia ani săocolească radiaţiile sentimentalecu potenţial distructivca şi cum n-ar fi fost de ajunsvara ni se stinge în braţe fără motiveconcretegăsim o cale provizorie şi fragilă dearmistiţiu pentru că moarteae un malaxor de smerenienumai privirile noastre se hăituiescreciprocoraşul din spatele zidului loveşte dejaîn ferestre cu jerbe frumoasede toamnă putredăvorbim din ce în ce mai puţindar nici tăcerea nu mai poate camuflaînfrângerea iminentăîn faţa unei camere de filmarecostumul tău declară existenţaneîndoielnicăa unei fericiri de rezervănoapte de noapte îi descoscăptuşealacăutând miraculoasa reţetă careaduce liniştea sufletelor îmbătrânitepărului albînsă şi el e la fel de singur ca mineimprovizează sporadic stratageme deînşelat anotimpurileîşi mută nasturii să ne cuprindă peamândoi asigurându-se că încă maidefilămpe bulevardele anonimeîn pas egal şi cu aceleaşi grimaseinsuportabileşi ignoră în naivitatea lui genuină cănu mai râdem împreunăde multşi că brumele au căzut în dizgraţieîncât nu le mai putem rezerva nicimăcaro promisiune de urăPrivire (de osecundă)De aş şti că-mifolosesc şi ultimadorinţăsă-ţi văd încă odată zâmbetul ostil,neştiutor de moarte,aş vreasă ştiu privi ochii ce seînchid şi se deschidiarăspre un amurg ivit din curcubeulce-şi frânge-albastrulîn faţa meaoviaţă vreau să-mi iaplăcerea bucurieide-albastrul ochilor tăi.AmurgNu pot să îmi închid ochii.Şi simt cum focul cel căpruiîmi invadează minţile.Amurgul de afarăpică în reluareşi creşte din nouîn măduva ceruluice se desprinde din ochii mei.Amurgul de afarăpică în reluareîntr-un amarnic pleonasm.În seara asta,Luna îşi sărută mirelepe care pare că şi-l schimbă în fiecarenoaptecu-o altă stea.Infidelă lună... şi somnul mi l-a furat...l-a părăsit......mi l-a redat!Cântecul mireseiMireasa mării îşi ia adio de la uscat,aruncându-se în braţele mirelui său.Un vals de nuntă ce se pierde în zareşi se acompaniază singurprin tuneteşi fulgere.Ritmul valurilor stinseşi luminile cerului-Valsul parcă nu se opreşte,Pe-un dulce ritm.Se par’că valurile stinse se împiedică,iar discul se-nvârte şi azişi rochia miresei se pierde printre valuri...7572 www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Limba – unic reperidentitar în literaturaexilului românesc (?)(urmare din numărul anterior)Un exemplu: La Rumania, revistă fondată de VintilăHoria în Argentina. O altă activitate culturală – înfiinţareade edituri şi reeditarea operelor unor scriitori clasici îndorinţa de a oferi conaţionalilor cărţi pe care le lăsaserăacasă. Şi unele cărţi noi au văzut pentru prima dată luminatiparului în aceste edituri. Un ex. – Nouăsprezece trandafiri(M. Eliade), în editura lui Ioan Cuşa sau Buletinul BiblioteciiRomâne, care a început prin a publica în 1949 un volum depoezii ale lui Eminescu, în care erau incluse – cele interziseîn RPR la acea dată – Rugăciune şi Doina.1.2. Memoria locurilor ca marcă identitară„Poetul pribeag” Ştefan Baciu, cel care-şi exprimaînstrăinarea în poeme în limba română cu numeroasemărci distinctive ale dorului de ţară, conferea adesealocurilor cunoscute semnificaţii accentuate. În poemulColţ de stradă în Bucureşti, de ex., memoria aduce înspaţiul de adopţie o geografie care se suprapune pestecea a prezentului locuirii, tocmai în speranţa recuperăriitimpului pierdut. Astfel, spaţiul subiectiv se întâlneşte cu celreal, primul fiind parcă mai „viu” decât al doilea, trăind înmemorie cu valoarea simbolică a apartenenţei la o realitatenumai fizic pierdută:Când privesc înaintea mea, văd avenida RioBranco/ Colţ de stradă în Bucureşti/ Rue Rivoli/.../Colţ de stradă în Bucureşti, aud vocea anticaruluiAurică,/ Broşuri suprarealiste cumpărate la kilogram,/ Unoltean strigă mere, mere creţeşti/ ..../Văd şi acum vânzătorul de iaurt, numărânduşimărunţişul/ Cum s-a oprit şi se uită prelung dupăprimăvară,/ Văd şi astăzi căruţa cu un cal breaz, cărând unstânjen de cântece/.../ Încă nu am ajuns atât de departe casă pot uita, încă mai am timp de gândit,/ Timp de amintit,de reamintit,/ Timp de pictat fiecare amănunt, cu o pensulămai fină decât o geană.”O astfel de retrăire a locurilor din trecut o întâlnimconsemnată adesea şi în confesiunile altor scriitori. Într-oscrisoare către fratele său (datată 6. VIII. 1980), VintilăHoria asociază de asemenea locurile din noul spaţiu cucele în care trăise odinioară şi care revin obsedant înmemoria celui exilat:„Zilele astea, curios, m’am văzut adesea la Râmnicşi scriu în momentul de faţă nişte Însemnări de lângăEscorial cu Râmnicul în gând, care vor apărea în CuvântulRomânesc.”Sensul rememorării detaliate, nu numai spontane,dar mai ales sistematic voite va fi acela – mărturisit – de amenţine o identitate ameninţată să se pulverizeze:„Vreau să refac toate amănuntele itinerariuluiBarasca-Moş Costică-Cercul Militar, unde jucam tenis, dusşi întors. E un fel de întoarcere de care am mereu nevoe,nu ştiu de ce, poate ca să mă pot prinde de ceva într’o lumewww.oglinda<strong>literara</strong>.rodin care legăturile dispar cu anii,pe măsură ce mă îndepărtez dematcă.” 10ConcluziiAMPRENTEO constantă pentrumajoritatea dintre trăitorii pealte meleaguri a fost ceea ceam putea numi „românismul”,configurat de scrisul în limbamaternă şi de implicarea – prinforţa cuvântului – în destinulţării. Dar, chiar şi atunci când Mihaela Albu– datorită „iscusinţei cu carescriitorii români folosesc în exilaltă limbă mai universală ca să poată supravieţui”, aşacum cu admiraţie scria João Bigotte Chorão în scrisoareacitată – ei aleseră drept modalitate de exprimare limba ţăriide adopţie, realităţile naraţiunii, numele persoanjelor, loculacţiunii de cele mai multe ori, expresia lirică în poezie etc.se constituie în certe repere identitare.Conştientizarea rolului lor de factori de menţinere şipromovare a românismului îl găsim în toate actele culturale,dar şi direct exprimat, îndeosebi în articolele program alerevistelor româneşti. Am amintit mai sus Cuvântul înaintedin Destin (nr. 1). Acesta este unul din multitudinea detexte care dă măsura conştiinţei identităţii scriitorilor dinexil. Dorind să se constituie într-o „prelungire rodnicăîn neîncetată poziţie de veghe a patriei şi a pământuluiromânesc” 11 , ei au păstrat în cele mai multe situaţii limbaromână ca mijloc de exprimare, dar reperul identitar încazul lor nu poate fi redus la expresia lingvistică, fiecareaducând în noua patrie date esenţiale din zestrea culturalăîn care se formaseră.BIBLIOGRAFIEEva Behring, Scriitori români din exil. 1945-1989, Edit.Fundaţiei Culturale Române, Bucureşti, 2001.Mirela Giura, Interviu: Petru Cârdu, România literară,nr. 38, 2008.Gheorghe Grigurcu, „Între a îndura şi a face istoria”,Bucureşti, „Jurnalul literar”, nr. 13-14/ 2000.*** Scrisori din exil între Vintilă Horia şi fratele săuAlexandre Castaing, edit. Fundaţia Culturală Memoria,Bucureşti, 2011.Virgil Ierunca, Subiect şi predicat, Humanitas,Bucureşti, 1993.Pamfil Şeicaru, Scrieri din exil I. Figuri din lumealiterară, Saeculum I.O., Bucureşti, 2002.Sanda Stolojan, Exilul intelectual la Paris (http://www.scribd.com/doc/37734181/Exilul-Intelectual-La-Paris)________________10 V. Scrisori din exil..., vol. I, p 83, s.n.11 „Elitele intelectuale româneşti, aruncate decircumstanţele istorice, tragice, prin care trece neamulnostru, dincolo de Ţară, constituie pe măsura autenticităţiilor nu simple mănunchiuri sau individualităţi deplasate dinspaţiul lor normal de creiaţie în spirit, ci adevărate frânturide ţară reprezentând întreg Universul românesc, am puteaspune un fel de monade de viaţă şi cultură românească.”(„Cuvânt înainte”, Destin, nr. 1/ 1951, p. 3).7573