<strong>Studiul</strong> <strong>Epistolei</strong> către <strong>Romani</strong>: „Socotit neprihănit prin credință” – R. Brockhauslucrări rele, acum avem rod spre slava lui Dumnezeu și spre creșterea în sfințire. Ca unii caresuntem născuți din Dumnezeu, în ceea ce privește poziția noastră, suntem sfințiți prin jertfa luiIsus Hristos, prin Cuvântul lui Dumnezeu și prin Duhul Sfânt care locuiește în noi. De aceea noiputem fi numiți »sfinți și preaiubiți«. Dar noi avem nevoie de sfințirea practică. Ea are loc prinaceea, că noi lăsăm ca inimile noastre să fie umplute de El, Cel care umple toată inima Tatălui,deoarece El a făcut totdeauna ce este plăcut lui Dumnezeu, chiar și în moartea pe cruce.»Robi ai lui Dumnezeu«! Ah, dacă am învăța să înțelegem tot mai bine Cuvântul și să-Lpracticăm, ca în felul acesta roada să crească și ca noi, în drumul nostru spre slavă, să fim totmai mult transformați în Chipul Aceluia care a umblat odinioară aici jos pe pământ și a glorificatpe Tatăl, și pe care noi Îl vedem acum cu fața descoperită sus în slava Sa! (2 Corinteni 3,18).»Iar ca sfârșit, viața veșnică.« Ținta prețioasă a unei cărări așa de binecuvântate, cununa, carene așteaptă, este această slavă însăși. În curând și trupul nostru, »vasul pământesc«, va fitransformat asemenea trupului Său de slavă și după aceea noi vom purta complet, din veșnicie înveșnicie, chipul Aceluia care ne-a iubit și a dobândit pentru noi viața veșnică. (cap. 8,29)»Fiindcă plata păcatului este moartea, dar darul fără plată al lui Dumnezeu este viața veșnică înIsus Hristos, Domnul nostru« (versetul 23). Prin aceasta apostolul încheie expunerile sale de ideiminunate. Cu un cuvânt el pune încă odată înaintea privirii noastre rezultatele cu privire la om șicu privire la Dumnezeu. Noi am meritat moartea, ca plată tristă pentru o lucrare tristă; harul ne-adăruit viața veșnică, darul nemeritat al lui Dumnezeu, prin Isus Hristos, Domnul nostru. Noi oavem deja astăzi »în Fiul«. În El era viața, și viața era lumina oamenilor, și cine are pe Fiul, areviața. Altfel am fi fost complet inapți de a avea părtășie cu Dumnezeu. Dar viața veșnicăînseamnă în hotărârile lui Dumnezeu mai mult decât atât. Este asemănarea desăvârșită cu FiulOmului proslăvit în cer. Această viață va fi descoperită în curând pe deplin acolo în slavă.Deci aceasta ne așteaptă! »Darul fără plată al lui Dumnezeu este viața veșnică în Isus Hristos,Domnul nostru.«40
<strong>Studiul</strong> <strong>Epistolei</strong> către <strong>Romani</strong>: „Socotit neprihănit prin credință” – R. BrockhausCapitolul 7Ce spune Legea la toate acestea?Capitolul 7,1-11Credinciosul a murit față de Lege, care i-a pricinuit moartea, și acum aparține unui AltuiaDupă ce în capitolele anterioare apostolul a tratat cele două mari întrebări referitoare laîndreptățire și la eliberare, și a prezentat efectele morții și învierii lui Isus cu privire la cele douăîntrebări, ajunge acum la o altă temă deosebit de importantă. Dumnezeu a dat oamenilorodinioară poruncile Sale. Ele erau de nestrămutat și își aveau aplicarea lor – vorbesc acum numaide legea morală și nu de legea ceremonială – la toți oamenii, fără nici o excepție. Dacă inițial aufost adresate numai poporului Israel, ele conțineau totuși cerințele îndreptățite ale lui Dumnezeuadresate creaturii Sale, omului în starea sa naturală. Orice om, care ajungea să le cunoască, eraobligat să asculte de ele, și ele sunt valabile și astăzi pentru om în toată autoritatea lor (comparăcu 1 Timotei 1,8-9). Dumnezeul sfânt nu poate să atenueze, să limiteze drepturile Sale.Dar apostolul a spus puțin mai înainte, că cei credincioși nu mai sunt »sub Lege, ci sub har«.Cum se explica această contradicție aparentă? Că ei nu au devenit »fără de Lege«, adică, că nuaveau voie să facă propria voie, să urmeze după plăcerile și poftele lor, a dovedit-o foarte clar.Cum au fost ei eliberați de sub blestemul Legii, cum au scăpat de autoritatea ei? Răspunsul estescurt și simplu. Este așa cum este prezentat în capitolul 5 și 6: prin moarte.»Nu știți, fraților, - căci vorbesc unor oameni care cunosc Legea – că Legea are stăpânireasupra omului câtă vreme trăiește el?« (versetul 1). Când un om condamnat la moarte esteexecutat, după aceea el nu mai are nimic a face cu legea care l-a condamnat la moarte; cerințelelegii au fost satisfăcute, dreptul ei a fost împlinit. Ce ar mai putea face legea cu un om mort? Totașa și cel credincios a murit, și anume în și împreună cu Acela care a fost făcut păcat pentru el lacruce și a purtat pentru el blestemul pentru încălcarea Legii. Deci el este mort, a murit față deLege, și în locul Legii a venit Hristos. În El, Cel Înviat, cel mort posedă o viață nouă, în care el,prin credință, are dreptul să țină sub judecată firea (carnea) înclinată mereu spre a păcătui, și săse considere pe sine mort față de păcat.Înainte de a merge mai departe, trebuie să ne preocupăm pe scurt cu cuvântul „Lege“. Îlîntâlnim în capitolul nostru sub diverse forme. În versetu 2, de exemplu, citim despre »legeabărbatului«, sau legea căsniciei, în versetele 21 și 23 despre »o altă lege«, despre »legeapăcatului«, care în cel născut din nou se luptă împotriva »legii primite de minte«. Apostolulspune în versetul 1: »vorbesc unor oameni care cunosc Legea«. El nu vorbește despre Legea (depe Sinai), ci de »Lege« în caracterul ei general. El spune, cu alte cuvinte: „Vorbesc oamenilor,care știu ce înseamnă cuvântul lege“. „Legea“ în acest sens general este o regulă care nu se poateschimba, un principiu neschimbător, care se aplică lucrurilor sau oamenilor. Expresia „legilenaturii“ o cunoaștem cu toții, dar sunt și alte legi, care se aplică omului, legi care îi impunobligații, sau cerințe dinaintea cărora nu se poate retrage.Deci, cine știe ce este „legea“, acela știe că și că un om mort este în afara domeniului tuturorlegilor. Și Legea (Legea de pe Sinai) poate să stăpânească peste om, numai atâta timp cât eltrăiește. Moartea anulează orice legătură, orice obligație față de Lege. Apostolul explică aceastamai detaliat prin exemplul legii căsniciei, spunând: »Căci femeia măritată este legată prin lege debărbatul ei câtă vreme trăiește el; dar dacă-i moare bărbatul, este dezlegată de legea bărbatului ei.Dacă deci, când îi trăiește bărbatul, ea se mărită după altul, se va chema preacurvă; dar dacă-i41