338<st<strong>ro</strong>ng>MIRELA</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>PUSTIU</st<strong>ro</strong>ng>lingvistic ca atare, ci în planul sensu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> textu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>. În poezie, tot ce este semnificat şi desemnatprin intermediul limbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> (comportamente, personaje, situaţii, întâmplări, acţiuni etc.)devine la rândul său «semnificant», al cărui «semnificat» este tocmai sensul textu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>”(Coşeriu 1995: 11, de unde cităm şi în continuare). Semnificaţiile adiţionale actualizate dejocul secund aparţin limbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> ca atare, însă ele nu sunt realizabile la nivelul acestuia, cidoar în cadrul limbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> poetic: „Caracterul real al acestor relaţii şi al semnificaţiilor caredepind de ele se constată, în schimb, în ceea ce se numeşte «limbaj poetic»”. Iată câtevaexemple în acest sens: amurg pentru apus, occident: „– Vechi burg de-amurg, în ţara şvabă”(Paralel <strong>ro</strong>mantic); apunere pentru moarte: „Treci pietrele apunerii egale” (Încreeat); acumpăni pentru a alege: „Mire, văzut ca femeea,/ Cu părul săpat în volute,/ De Mercurcumpănit, nu de Geea” (Aura); „În vis mut gab<strong>ro</strong>venimea cumpăneşte în ruină” (P<strong>ro</strong>tocol alunui club Mateiu Caragiale); a conjuga pentru a se uni: „Acestui glas, acelor harfe/ Înmistici nupţii mă conjug” (Dedicaţie [Gheritei sfintei Caterine..]); dedus pentrutransfigurat: „Din ceas, dedus adâncul acestei calme creste” ([Din ceas, dedus...]); dreptpentru autentic, în conformitate cu adevărul: „Cutia-încet se-încuie-în piept/ În scrisul apeicaut drept” (Falduri); împărtăşite pentru realizate în comun: „Spălări împărtăşite! Înnoiţi/Arginturile mari botezătoare” (Desen pentru cort); monumentau pentru aminteau: „În jurultău, frânturi de stâncă, lut,/ Cadavre ale florei uriaşe/ Monumentau un ne-înturnat trecut...”(Râul); respinse pentru abandonate: „Treci pietrele apunerii egale/ Supt văile respinse, cenu sunt” (Încreeat); stătător pentru permanent: „Când noi, a Turchiei floare,/ Într-o slavăstătătoare// Dăm cu sâc/ Din Isarlâk!” (Isarlâk); tăiat pentru sculptat, creat: „Vedeau dinceasul ce nu bate/ – Din timp tăiat cu săbii reci” (Statură); urzite pentru ştiute, cunoscute:„Urzite căi, neve<strong>ro</strong>simil var,/ Prin dimineaţa ierbii înmuiate” (Desen pentru cort). Prinutilizarea acestor semnificaţii inedite, <st<strong>ro</strong>ng>Ion</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Barbu</st<strong>ro</strong>ng> relevă tezaurul de posibilităţi ale limbii,poezia acestuia (jocul secund) dovedindu-se astfel a fi „realizare a tutu<strong>ro</strong>r posibilităţilorlimbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> ca atare”.3.2. Particularităţi sintactice şi morfologice în opera poetică barbienăEvidenţierea caracteristicilor sintactice ale poeziei barbiene pun în valoareposibilităţile inedite de combinare a elementelor sistemu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> limbii <strong>ro</strong>mâne. Relevareaurmătoarelor trăsături de la nivelul limbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> poetic barbian reprezintă o analizăap<strong>ro</strong>fundată a particularităţilor sintactice, semnalate de E. Coşeriu în studiul său desprelimba poeziei <st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Ion</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Barbu</st<strong>ro</strong>ng> (Coseriu 1948, de unde vom cita şi în continuare).
POEZIA LUI ION BARBU. PERSPECTIVA COŞERIANĂ 3393.2.1. Utilizarea construcţiilor cu predicativ suplimentarLa nivelul poeziei <st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Ion</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Barbu</st<strong>ro</strong>ng>, construcţiile cu predicativ suplimentar, de tipul „Sănege, dreaptă, linia ce frângi” (Grup), reprezintă una dintre particularităţile sintactice princare limbajul jocu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> secund se dovedeşte a fi „realizare a tutu<strong>ro</strong>r posibilităţilor limbaju<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>ca atare”. În plus, aceste structuri, în care adjectivul are valoare predicativă, contribuieevident la condensarea semantică şi ambiguitatea, cont<strong>ro</strong>lată, a textu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> barbian. În acestsens, întâlnim: „Colo, dimineaţa mea,/ Viu altar îţi miruia:// Ca Islande caste, norii/ În,dorită, harta orii,// Ageri, şerpii ce purtai,/ Şerpii <strong>ro</strong>şii, scurşi din rai,// Şi, cules, albastrulbenţii/ De pe jerbele Juvenţii” (Orbite); „Scris, râul trece-în mai-albastru” (Legendă);„Cutreierată, apa jur-împrejur undi”, „În ochi, din lâncezi ape, cum pâlpâie gălbuie/ Şiuleioasă, dâra caicu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> turcesc!” (Nastratin Hogea la Isarlâk); „Fragilă, unitatea mi-epieritoare” (Elan); „Iar, umedă, pe frunte apasă greu tiara” (Ţi-am împletit...); „Căci apa-ţiva trimite şi va întipări/ Întunecată, faţa iubirii voastre moarte” (Luntrea); „Şi, silnici, paşiinoştri trezeau” (În ceaţă...); „Pe dâmbul zării unde tânjeşte în armură/ Scăpărător de raze,războinicul solar” (Răsărit).3.2.2. Întrebuinţări particulare ale cazu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> dativÎn poezia sa, <st<strong>ro</strong>ng>Ion</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Barbu</st<strong>ro</strong>ng> utilizează, în mod frecvent, cazul dativ în locul acuzativu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>cu prepoziţie şi al genitivu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>, aceasta datorându-se, după cum susţine E. Coşeriu, uneitendinţe generale a limbii <strong>ro</strong>mâne literare şi comune, corespunzătoare perioadei de creaţie aoperei poetice barbiene; în acest sens, poetul foloseşte: „Cimpoiul veşted luncii” (Timbru)pentru „[Cimpoiul veşted] al luncii”; „Atlanticei sunt <strong>ro</strong>bul” (Înecatul) pentru „al Atlanticei[sunt <strong>ro</strong>bul]”; „Anulare unor albe timpuri” (Secol) pentru „[Anulare] a unor albe timpuri”;„Adeverire zilei” (Dioptrie) pentru „[Adeverire] a zilei”; „Prielnic potrivirilor de stele”(Desen pentru cort) în loc de „Prielnic pentru potrivirile [de stele]”; „Numisem nunţiinoastre-un burg” (Paralel <strong>ro</strong>mantic) pentru „[Numisem] pentru nunta [noastră-un burg]”;„Cuvânt adormiţilor” (Edict) în loc de „[Cuvânt] pentru adormiţi”; „Fii Domnu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> staturăluminoasă” (Înfăţişare) pentru „[Fii] a Domnu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> [statură luminoasă]”.3.2.3. Preferinţa poetu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> pentru genitiv şi acuzativ prepoziţional în locul adjectivu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>La nivelul poeziei barbiene putem constata că numărul atributelor prepoziţionale estesemnificativ; acest fapt poate fi explicat prin preferinţa autoru<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> Jocu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> secund pentruatributul prepoziţional în detrimentul adjectivu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>, situaţie care, pentru <st<strong>ro</strong>ng>Ion</st<strong>ro</strong>ng> <st<strong>ro</strong>ng>Barbu</st<strong>ro</strong>ng>, reprezintădoar o extindere a uzu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> acuzativu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> prepoziţional, în condiţiile în care acesta corespundetocmai unui adjectiv care lipseşte („glas galeş, de unsoare” – Isarlâk în loc de „glasunsu<strong>ro</strong>s”); uneori, evitarea adjectivu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng> este preferabilă utilizării genitivu<st<strong>ro</strong>ng>lui</st<strong>ro</strong>ng>: „lucru al