ALMANAHBarbarii… privilegiateS-a vorbit mult despre „barbaria”românilor, care înjunghie porculde Crăciun sau mielul de Paşti.Fără ca măcar cineva să se gândeascăla semnificaţia acestor gesturi, ce ţinde ritualuri profunde, implicând sacrificiul.O discuţie pe această temă ar fiînsă mult prea lungă.Criticile fac abstracţie, atuncicând e vorba de alte meleaguri, de câtevapractici, ce ţin fie de spectacol fiede plăcerea de a ucide, adică adevătatebarbari ale secolului XXI.De exemplu corrida, lupta cutaurii ce preia, peste timp, spectacolelesângeroase din Colosseum, acolounde fiara şi omul (gladiatorul, maiexact) se înfruntau, aţâţând pofta desânge a unui popor războinic.Corridele încep să devină totmai populare în Spania secolelor XVI– XVIII, dar atunci lupta presupuneao oarecare egalitate de şanse, ce sporeagloria toreadorilor dar şi riscurilela care aceştia se expuneau.Azi lupta cu taurul, în arenă,este o „adevărată artă”, cum susţinunii. Atunci când în Plaza de Torros,pătrund toreadorii, în costume sclipitoare,după ce s-au rugat în capela dinincintă, spectatorii ovaţionează, iarvictoria finală a matadorului erou împotriva„brutei” pare să devină odovadă a vitalităţii şi curajului uman.Dar este oare aşa? Cât de departe merge„regia” şi contrafacerea în ceea ce,până la urmă, se dovedeşte a fi doar odistracţie sângeroasă, transformatăîntr-un conglomerat de industrii, de la87
Fereastra - 2009cea a spectacolului, la zootehnie sauindustrie alimentară. Cei ce ascundrealitatea nu precupeţesc nici un efortpentru a-şi promova interesele: se înfiinţeazăşcoli de matadori, sunt aduşiîn arenă toreadori copii, precum franco-mexicanulMichelito, în vârstă de10 ani, se organizează „petreceri” populareetc.Când însă vraja pânzei roşii amuletei se dă la o parte, descoperimun abator grotesc, în care animaleletrec prin chinuri de neimaginat, de neconceputpentru conştiinţa celui ce sepretinde a fi singura fiinţă înzestratăcu raţiune de pe planetă.Iată doar câteva adevăruriincredibile despre această „ştiinţă atorturii” numită corridă: În crescătoriicoarnele sunt prelucrate, fiind curbatespre interior, astfel încât să fie cât maipuţin periculoase pentru toreadori. Cu24 de ore înainte de a intra în arenă tauruleste izolat în întuneric şi i se provoacăcrize de diaree, adăugându-sesulfaţi în apa pe care o bea, ca să-islăbească vigoarea. Iar ochii îi suntunşi cu o vaselină groasă, menite să-idiminueze acuitatea vizuală.Când taurul intră în „scenă”,ceea ce pare a fi un demon dezlănţuitce se aruncă asupra barierelor areneinu este decât un animal speriat demoarte, dezorientat, orbit de lumină şiasurzit de sunete.Dar chinurile sunt abia laînceput – taurul nu are de unde să ştiecă acolo, pe nisipul îmbibat de sânge,are tovarăşi de suferinţă: caii picadorilor.Aceştia sunt aleşi din exemplarelefără valoare comercială, şi nurezistă mai mult de două – trei coride,la fiecare dintre acestea adăugând altecoaste rupte, sau alte răni în vintre.De fapt şorţul „de protecţie” al cailorare un singur rol: acela de a ascundede ochii „pudici” ai spectatorilor tăieturilehidoase, prin care se văd organeleinterne. Moartea cailor în arenăface şi ea parte din „dramatismul”regizat, ce sporeşte „faima” de ucigaşa taurului şi ieftineşte materia primăpentru fabricile de salam.Ce fac, de fapt, picadorii. Ei„aţâţă” taurul, pentru a pune şi maimult în evidenţă vitejia fără de seamăna toreadorilor. Aşa s-ar părea…Lăncile ascuţite, mânuite cu dexteritate,distrug – de fapt, muşchii şi nerviisituaţi la nivelul spatelui şi al gâtului,provocând hematoame, hemoragiişi răni chinuitoare.În grumazul taurului se înfigapoi banderilele, fiecare mişcare a saamplificând rănile şi hemoragiile.Apogeul este aproape. Matadorulsalută publicul şi, după ce executăcâteva mişcări „îndrăzneţe”, lacâţiva milimetri de coarnele tauruluimuribund, îl străpunge cu lama de 80de cm. a sabiei Aceasta însă nu atingeinima, ci plămânii şi pleura, lăsândanimalul să agonizeze, înecat în propriulsânge, dacă n-a avut şansa să-ifie atins un vas mare şi hemoragiamasivă să-l scape de chinuri. Loviturade graţie este aplicată cu pumnalulnumit „descarello”, care secţionează88