Drumul oaselorDupă ultima glaciaţie, populaţiileindo-europene, venite în arealulbătrânului continent, nu au găsit antricoatelede mamut care trebuiau să leasigure hrana, ci doar scheletele acestora,astfel încât, în locul traiului liniştitla care se aşteptau, au fost nevoiţisă muncească, pentru a dobândistrictul necesar traiului de azi pe mâine.În acele vremuri, străbunii noştrirătăceau fără viză pe continent, în căutareaplaiurilor mioritice. Spre ghinionullor, în Germania atmosfera li s-apărut cam rece şi nu s-au aşezat acolo,să devină nemţi. Au mers mai departe,zi şi noapte, fără odihnă, ratând, perând, şi şansa de a deveni austrieci saumăcar cehi. Despre unguri e clar că nuputea fi vorba!După lungi peregrinări, auajuns în România, pe care au recunoscut-oimediat, după Munţii Carpaţi,după Dunăre şi după alte elemente şiobiceiuri inconfundabile.S-au aşezat aici, unii devenindvânători şi alţii pescari, activităţice le asigurau hrană din belşug. Înplus rămânea şi o cantitate apreciabilăde oase, materie primă de loc de ignoratîn ocupaţiile meşterilor locali,pentru care osul va reprezenta simbolulprosperităţii. Ştiinţa de a transformaosul în unealtă a devenit, astfel, oîndeletnicire mitologică (practicanţiiei dădeau mită), permisă numai nobililor,numiţi în limba dacă tarabostes(baroni locali) sau pileati (cei cu pile).69ALMANAHHaz de necazRestul populaţiei o formau capillati(aceasta însemnând: „Care trăiesc decapul lor”), ei fiind mai ales culegătorişi alegători. Se pare că, după câtevasecole, mulţi capillati s-au săturatde ales, şi au început să se ocupe numaicu cules (căpşuni în Spania).Proto-românii vor simţi şi eisimbolistica ancestrală a osificării,mai ales că, prin zestrea genetică romană,îşi însuşiseră tehnica aruncăriioaselor, folosită de Caesar la trecereaRubiconului.Odată cu înfiinţarea statelormedievale lucrurile au intrat pe un făgaşnou, principiul aleatoriu: „Cinepoate oase roade!” fiind înlocuit deprerogativele osului domnesc. La începutulepocii moderne a existat, pentruo scurtă perioadă, iluzia că româniivor pune osul la treabă, daraceasta s-a spulberat repede.Nu putem încheia scurtulnostru eseu, fără a arăta felul în carefolclorul a nuanţat realităţile femuraleale existenţei. Astfel, o străvechedoină maramureşeană, după admirativanuanţare „Fluieraş de os / Multzice duios” se încheie cu chemareasoţiei către soţul său, plecat în Bizanţ:„Trimite euroi, Tase / Că ne-am săturatde oase”. Motivul oaselor transpareşi într-o baladă, transcrisă de unobservator FIFA, în Giuleşti: „Pe ei!Pe ei, cu mama lor!”. Pe lângă invocareaatât de caldă a mamei, aici putemvedea şi ospitalitatea noastrătradiţională, subliniată de îndemnul,adăugat de suporterul folclorului ano-
Fereastra - 2009nim: „Daţi-le la oase!”. Exemplele arputea continua, dar ne oprim aici,pentru a nu intra într-o temă ce merităsă fie tratată mult mai pe larg: cea aciolanului.Jurnalul unuimaghiar ajunsprefect în OlteniaZiua I:Cred că azi e zi liber la ei. Nuvenit niciuna din angajat. Plimbat înbiroul meu lung şi lat. Deschis fişetacte oficial dar plin de o băutură tulbure.Oare unde ţinut la ei dosar?Ziua a II-a:Nu fost ieri zi liber. Verificatîn calendar, fost miercur. Poate nu lucreazămiercur la ei ? Dar nici azi nuvenit !? Am vrut să dau telefon, dar nuam găsit agenda… Toate sertareleplin cu acel băutur tulbur…Ziua a 10-a:Azi fost un secretară care zisceva care nu interesez la mine şi plecatnervos! Oi, oi! Gustat o pahar dinacel băutur tulbur găsit în seif… Puţinacrişor...Ziua a 20-a:Aici nimeni nu vorbesc ungureşte.Toţi nervos că nu pricep la ei.Oare e politic corect să învăţ eu românesc?Hm…, băuturul acela tulbur nue chiar rea.Ziua a 30-a:Descoperit întâmplare un casetcu muzica folcloric şi prinde binesă învăţ româneşte. Azi putut spuneunei director apă-canal-investiţii europene:„Dunăre dacă n-aveam / Jiul,Dunăre-l făceam la noi!”. Simpaticăbăiat. Am băut cu el din acel tulburexcepţional…Ziua 100:La ce dracu să munceşti înfiecare zi? M-am dat lovit şi am băutnişte zaibăr cu nea Stelică, subprefectul.Ziua 200:Fatal, treaba merge unsă. Furătoţi în prefectură. Puserăm un disccu Maria Dragomiroiu şi ne făcurămmuci. L-am trimis pe Stelică la Segarcea,după două vedre de molan, sănu rămânem pe uscat.Ziua 300:Nenică, ăştia din UDMR măenervează. Mă sunară de la partid, sămă întrebe cum stau cu nu-ş-ce investiţie.O să-l sun pe Stelică, după ce70