cu domnul hristos ia masa - Adevarul Crestin
cu domnul hristos ia masa - Adevarul Crestin
cu domnul hristos ia masa - Adevarul Crestin
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
1/1992<br />
ANUL 23 IANUARIE<br />
SERIE NOUĂ FEBRUARIE<br />
ADEVARUL<br />
CREŞTIN<br />
FOAIE DE ZIDIRE SUFLETEASCA<br />
„Eu suit calea, adevărul şi v<strong>ia</strong>ţa"<br />
(Ioan 14.6)<br />
CUPRINS<br />
1. LA ÎNCEPUT DE AN<br />
— ADEVĂRATA BUCURIE<br />
2. SECUREA SCOASĂ DîN APĂ<br />
3. DIN PILDELE DOMNULUI ISUS<br />
— PILDA NEGHINEI<br />
4. AUTORITATEA LUI DUMNEZEU (X)<br />
— MANIFESTĂRI ALE RĂZVRĂTIRII<br />
OMULUI <br />
5. PAGINA FAMILIEI<br />
— CU DOMNUL HRISTOS LA MASĂ<br />
6. SCRISOARE DESCHISA<br />
7. ISTORIOARE ŞI PILDE<br />
— CIINELE MISIONARULUI<br />
— O MICA EXPERIENŢA, O LECŢIE MARE<br />
* CUGETĂRI<br />
REDACŢIA ŞI ADMINISTRAŢIA :<br />
BISERICA EVANGHELICA ROMÂNA<br />
BUCUREŞTI 5, STR. CAROL DAVILA, NR. 48,<br />
COD 76207, TELEFON : 15.79.68 — 31.10.04
NAŞTEREA DOMNULUI<br />
ADEVĂRATA BUCURIE<br />
Ca şi în alţi ani, la miezul unei nopţi,<br />
orologiul a marcat, pe scara nevăzută a<br />
timpului, ziua de început a unui nou an,<br />
1992. Şi, la acea oră din noapte, sirenele<br />
au sunat prelung, petardele au bubuit<br />
asurzitor, artificiile multicolore au<br />
luminat bolta întunecată a nopţii,<br />
ferestrele s-au deschis şi, într-o explozie<br />
de entuz<strong>ia</strong>sm şi de revărsare a bu<strong>cu</strong>riei,<br />
glasurile a mii de oameni s-au unit<br />
înălţînd împreună, tradiţionalul imn<br />
„Mulţi ani tră<strong>ia</strong>scă". Urări, îmbrăţişări,<br />
închinarea paharelor, bu<strong>cu</strong>rie. Oamenii,<br />
aproape la modul general, şi-au<br />
exprimat o dorinţă firească a inimii lor,<br />
<strong>cu</strong> aceste <strong>cu</strong>vinte : „Măcar în noaptea de<br />
anul nou să mă bu<strong>cu</strong>r" sau „Măcar în<br />
noaptea de revelion să mă simt bine, să<br />
fiu fericit".<br />
încercînd să pătrundem în atmosfera<br />
acestui moment, reţinem cîteva secvenţe<br />
din mulţimea şi diversitatea acestora.<br />
Un tînăr şi o tînără, copleşiţi de<br />
bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> evenimentului, şi-au dat acordul<br />
pentru a se căsători şi dansează fericiţi.<br />
Doi bărbaţi ridică paharele, bu<strong>cu</strong>roşi<br />
că au realizat o asociere în vederea unei<br />
acţiuni comerc<strong>ia</strong>le din care să cîştige<br />
bine, şi îşi urează „noroc".<br />
într-o maternitate, o mamă <strong>cu</strong><br />
ochii strălucind de bu<strong>cu</strong>rie, îşi adoră<br />
întîiul ei năs<strong>cu</strong>t.<br />
într-un spital, un doctor chirurg îşi<br />
scoate în grabă mănuşile, bu<strong>cu</strong>ros că i-a<br />
reuşit operaţ<strong>ia</strong>.<br />
Un soldat, în postul de sentinelă şi <strong>cu</strong><br />
simţămîntul datoriei în inimă, veghează.<br />
(Fiîipeni 4.4)<br />
Pentru un deţinut, a mai tre<strong>cu</strong>t un an<br />
din cel mai trist şi apăsător capitol al<br />
vieţii lui.<br />
Dar ce s<strong>cu</strong>rtă a fost bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> pentru<br />
unii dintre cei care au ridicat paharul,<br />
urîndu-şi „La muiţi ani ; ' ! O gheară<br />
dureroasă s-a înfipt în piept şi inima a<br />
încetat să mai bată. Strigăte, plînset în<br />
noapte şi „salvarea" poposeşte în faţa<br />
casei. S-a dus fericirea. începutul anului<br />
a însemnat pentru famil<strong>ia</strong> respectivă<br />
începutul durerilor.<br />
Ce este bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> ?<br />
Definirea ei au încercat s-o facă<br />
oamenii ca fiind un sentiment de<br />
satisfacţie vie, de mulţumire şi fericire.<br />
Cit ţine bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> ?<br />
Este greu de dat un răspuns pentru că<br />
ea reprezintă o realitate care depinde de<br />
împrejurări. A-ceasta este bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong><br />
firească, sau pămîntească, a omului. Ea<br />
este o pasăre care îşi <strong>ia</strong> repede zborul<br />
din pomul vieţii noastre. Ea nu este un<br />
lucru statornic în v<strong>ia</strong>ţa noastră.<br />
Pentru dumneavoastră, iubiţi cititori,<br />
care mergeţi trişti sau apăsaţi pe drumul<br />
vieţii, încercînd să <strong>cu</strong>legeţi nişte bu<strong>cu</strong>rii<br />
trecătoare, redacţ<strong>ia</strong> revistei noastro are<br />
un îndemn spec<strong>ia</strong>l pentru acest început<br />
de an. El se găseşte în Epistola (sau<br />
scrisoarea) adresată filipenilor la<br />
capitolul 4, versetul 4, exprimat <strong>cu</strong><br />
aceste <strong>cu</strong>vinte : „Bu<strong>cu</strong>raţi-vă totdeauna<br />
în Domnul". Din acest verset, reţinem<br />
trei lucruri esenţ<strong>ia</strong>le :<br />
1. Un îndemn: „BUCURAŢI-VĂ".<br />
Dar acest îndemn este adresat de<br />
Dumnezeu prin omul<br />
2 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
Lui credincios de odinioară, apostolul<br />
Pavel, nu numai filipenior, ci deopotrivă<br />
şi românilor.<br />
Poate că inimile dumneavoastră<br />
rănite şi copleşite de păcat s-ar putea<br />
să ridice întrebarea :<br />
„De ce să ne bu<strong>cu</strong>răm" ? Să vă bu<strong>cu</strong>raţi<br />
că şi pentru dumneavoastră există un<br />
Mîntuitor, un Salvator, Domnul Isus<br />
Hristos. Sînteţi nefericiţi ? Sînteţi<br />
desnă-<br />
dăjduiţi ? Vă înspăimîntă viitorul ?<br />
Opriţi-vă şi ridicaţi-vă privirile spre<br />
Golgota, acolo unde Domnul Isus a<br />
purtat păcatele şi nelegiuirile noastre,<br />
dîndu-Şi v<strong>ia</strong>ţa pentru noi şi plătind un<br />
preţ pentru răs<strong>cu</strong>mpărarea noastră, pe<br />
care noi nu l-am fi putut da niciodată.<br />
Acest preţ este sîngele Lui nevinovat.<br />
Deschideţi-vă inimile şi primiţi-L ca<br />
pe Mîntuitorul dumneavoastră personal<br />
şi astfel veţi putea să experimentaţi in<br />
mod real bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> mîntuirii, pe care n-aţi<br />
gustat-o pînă în prezent !<br />
2. Un al 2-lea lucru pe care-1 reţinem<br />
din acest verset, se referă la o stare ;au o<br />
realitate : ^TOTDEAUNA". Aceasta ne<br />
vorbeşte despre o continuitate sau<br />
permanenţă a bu<strong>cu</strong>riei în v<strong>ia</strong>ta noastră.<br />
Cum adică ? Să te bu<strong>cu</strong>ri şi în lipsuri si<br />
în necazuri şi în suferinţe ? Pare un lucru<br />
imposibil. într-adevăr, este ceva<br />
imposibil pentru omul firesc, pentru<br />
omul care nu-L are pe Domnul Isus ca<br />
Mîntuitor personal dar nu şi pentru un<br />
om mîntuit şi năs<strong>cu</strong>t din nou. Un astfel<br />
de om se bu<strong>cu</strong>ră ch<strong>ia</strong>r şi atunci cînd<br />
trece prin lipsuri, necazuri sau suferinţe.<br />
De ce ? Pentru că Domnul Isus este<br />
prezent în v<strong>ia</strong>ţa lui . Aşa a promis El :<br />
„îată că Eu sînt <strong>cu</strong> voi în toate zilele' 1 .<br />
Faptul că Domnul Isus este prezent şi<br />
în necazurile, suferinţele sau încercările<br />
noastre, este un motiv să ne bu<strong>cu</strong>răm<br />
totdeauna.<br />
3. Al treilea gînd din acest verset, ne<br />
vorbeşte despre un cadru de<br />
desfăşurare sau de manifestare a<br />
bu<strong>cu</strong>riei noastre : „ÎN DOMNUL". Să<br />
reţinem : nu in cîrciumi, ci „în<br />
Domnul" ; nu in case de petreceri, ci<br />
„în Domnul" ; nu în goană după bani,<br />
ci „în Domnul" ; nu în paharul de<br />
băutură, ci „în Domnul" ; nu în<br />
umblarea după lucrurile pământeşti, ci<br />
„în Domnul".<br />
Dar <strong>cu</strong>m poţi să fii în Domnul, <strong>cu</strong>m să<br />
te bu<strong>cu</strong>ri în Domnul ? Iată un alt lucru<br />
imposibil pentru mintea noastră, dar nu<br />
şi pentru înţelepciunea lui Dumnezeu. în<br />
Cuvîntul lui Dumnezeu Ia 1 Corinteni,<br />
capitolul 1, versetul 30, aflăm răspunsul<br />
: ,ţVoi, prin El, sînteţi în Hristos Isus".<br />
Dumnezeu cel Atotputernic, ne-a aşezat<br />
în Domnul Hristos. Aceasta este lucrarea<br />
Lui şi nu a noastră. Un credincios<br />
mîntuit prin jertfa Domnului Isus şi<br />
năs<strong>cu</strong>t din nou prin lucrarea Duhului<br />
Sfînt, devine un mădular viu aşezat de<br />
însăşi mina lui Dumnezeu, în trupul<br />
spiritual al Domnului Isus, care este<br />
Biserica Lui vie, aici, pe pămînt, pînă la<br />
venirea Lui. Să nu uităm : pentru a ne<br />
bu<strong>cu</strong>ra „în Domnul", trebuie să „rămînem<br />
în El". Cum să rămînen ? Prin<br />
credinţa care ştie să as<strong>cu</strong>lte de El. Dacă<br />
nu mergem pe calea as<strong>cu</strong>ltării de El, nu<br />
putem să trăim, ca o realitate continuă,<br />
acest <strong>cu</strong>vînt „Bu<strong>cu</strong>raţi-vă totdeauna".<br />
Cuvîntul lui Dumnezeu ne spune într-un<br />
loc că, Domnul Isus, pentru bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong><br />
care-I era pusă îna-ir.te, a suferit crucea<br />
şi a dispreţuit ruşinea. Cînd Se afla în<br />
Ghet-simani, în lupta grea, în faţa morţii<br />
şi, în ceasul acela suprem al nopţii, cînd<br />
Domnul Isus a acceptat vo<strong>ia</strong> lui<br />
Dumnezeu, pe soarta omenirii pierdute<br />
s-a pus pecetea mîntuirii, pecetea salvării.<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 3
Pentru ce a fă<strong>cu</strong>t Domnul Isus lucrul<br />
acesta ? Cuvîntul ne spune că pentru<br />
bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> care-I era pusă înainte (Evrei<br />
12.2). Cine era sau cine reprezenta<br />
această bu<strong>cu</strong>rie ? Eram noi, aceşti păcătoşi<br />
pierduţi, care am fost mîn-tuiţi prin<br />
jertfa Lui salvatoare şi pe care El ne-a<br />
văzut dincolo de suferinţele <strong>cu</strong>mplite pe<br />
care avea să le îndure, dincolo de umbra<br />
îngrozitoare a crucii care se profila<br />
înaintea Lui. Ne-a văzut ca pe nişte<br />
pietre s<strong>cu</strong>mpe, aşezate într-un mărgăritar<br />
inestimabil şi care este Biserica sau<br />
Mireasa Lui. Pilda Domnului Hristos ne<br />
îndeamnă şi pe noi la acea atitudine, ca<br />
atunci cînd vin înceicări. necazuri sau<br />
greutăţi în v<strong>ia</strong>ţa noastră, să fim gata să<br />
privim <strong>cu</strong> ochii credinţei dincolo de<br />
acestea, la marea şi adevărata „BUCU-<br />
RIE" a noastră, care este DOMNUL<br />
ISUS HRISTOS. ,<br />
Iubiţi cititori ai revistei ..Adevărul<br />
Creştin", dacă unii dintre<br />
dumneavoastră aţi obosit pe ca-<br />
le, dacă aţi căzut poate, dacă aţi rămas<br />
singuri, izolaţi, nevizitaţi, dacă sînteţi pe<br />
un pat de sucerinţă sau de neputinţă, <strong>cu</strong><br />
ochii înlăcrimaţi, vă rugăm să nu vă<br />
lăsaţi copleşiţi şi doborîţi de a-ceste<br />
lucruri trecătoare, privind mal mult la<br />
ele, de cît la Acela care este motivul<br />
bu<strong>cu</strong>riei .noastre, care este adevărata<br />
BUCURIE a noastră : — DOMNUL<br />
ISUS HRISTOS.<br />
Nu uitaţi, mai este foarte puţin şi la<br />
capătul drumului dumneavoastră, pe<br />
care au fost presărate necazuri,<br />
suferinţe, lipsuri sau greutăţi, veţi trăi<br />
marea bu<strong>cu</strong>rie a întîinrii <strong>cu</strong> El.<br />
Redacţ<strong>ia</strong> vă adresează cele mai calde<br />
îmbrăţişări, o călătorie bine<strong>cu</strong>vîntată ele<br />
prezenţa Domnului Hristos şi în acest an<br />
pe drumul vieţii dumneavoastră, împreuna<br />
<strong>cu</strong> cel mai înviorător salut al<br />
Scripturii : „M AR AN ATA".<br />
Redacţ<strong>ia</strong><br />
«Cu toate că apostolul Pavel, gîndindu-se la mulţi care — numindu-se creştini — se purtau ca<br />
vrăjmaşi ai crucii, el SE BUCURA TOTDEAUNA ÎN DOMNUL (Filipeni 3.18 şi 4.4) în EL<br />
se săseşte o fericire pe care nimeni nu poate s-o strice. Nu indiferenţa în faţa durerii este cea<br />
care ar putea să ne împiedice să plîngem, ci există în Domnul un IZVOR DE BUCURIE care<br />
merge lărgindu-se în întristare, din cauza caracterului său neschimbat. El este, de fapt, în El<br />
însuşi, SINGURUL ÎZVOR INFINIT de <strong>cu</strong>rat. NUMAI CÎND BEM BÎN ACEST ÎZVOR.<br />
PUTEM SA-I IUBIM PE ALŢII. Dacă dragostea noastră pentru ei nu-şi are izvorul în<br />
Dumnezeu, pierdem ceva din El însuşi. Cînd sîntem <strong>cu</strong>răţiţi de toate celelalte bu<strong>cu</strong>rii, cea care<br />
vine de la. El rămîne în ţoală prospeţimea ei.»<br />
■•-Acolo unde este vo<strong>ia</strong> Domnului, este fericire. Domnul Hristos este bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> mea, însă în<br />
as<strong>cu</strong>ltare de vo<strong>ia</strong> Lui pot să găsesc bu<strong>cu</strong>r<strong>ia</strong> dragostei Sale. Pe acest drum descopăr în El izvorul<br />
bu<strong>cu</strong>riei adînci şi de nespus. El însuşi este comoara mea.»<br />
J. N. DARBY<br />
4 ADEVĂRUL CREŞTIN 1 1992
SECUREA SCOASA DIN APĂ<br />
Ani de-a rîndul, Ghehazi, slujitorul<br />
prooro<strong>cu</strong>lui Elisei, însoţise pe străpînul<br />
său. Vindecarea lui Naaman Sir<strong>ia</strong>nul a<br />
fost pentru el prilejul să-şi dea pe faţă<br />
lăcom<strong>ia</strong> de bani, care-i stăpînea inima.<br />
Atîta vreme lingă omul lui Dumnezeu şi<br />
totuşi <strong>cu</strong> inima intr-altă parte : la bani, la<br />
avere ! Da, lucrul acesta este <strong>cu</strong> putinţă.<br />
N-a fost, oare, acelaşi lucru şi <strong>cu</strong> Iuda ?<br />
Ani de-a rîndul a însoţit pe Domnul<br />
Isus, I-a auzit <strong>cu</strong>vintele, I-a văzut faptele<br />
şi totuşi a rămas în suflet <strong>cu</strong> lăcom<strong>ia</strong> de<br />
bani.<br />
Cîţi şi astăzi <strong>ia</strong>u multă vreme parte la<br />
vestirea Cuvîntului şi totuşi rămîn în<br />
păcatele lor !<br />
Peste Ghehazi vine, însă, lepra. Lepra<br />
îl despărţea de stâ-pinul lui, după ce<br />
fusese mereu despărţit de Dumnezeu, <strong>cu</strong><br />
toate că în faţa altora va fi tre<strong>cu</strong>t poate<br />
drept om credincios. Poate că şi el însuşi<br />
se va fi socotit drept om credincios<br />
pentru că stă în legătură <strong>cu</strong> un<br />
credincios, prooro<strong>cu</strong>l Elisei. N-a mers,<br />
însă, mult aşa : ce era înlăuntru a ieşit la<br />
iveală într-un chip aşa de urît.<br />
Ca şi acest om, mulţi se socotesc<br />
credincioşi pentru că se găsesc în<br />
adunarea celor credincioşi, dar inima lor<br />
nu este de partea Domnului Isus. De<br />
aceea nu pot rămîne multă vreme aşa.<br />
Starea lor va ieşi la iveală ; şi, dacă<br />
adunarea este în adevăr călăuzită de<br />
Duhul lui Dumnezeu, va vedea răul şi-1<br />
va înlătura din mijlo<strong>cu</strong>l ei. Dacă, însă, ea<br />
nu face acest lucru, se găseşte în cea mai<br />
mare primejdie : să se molipsească şi să<br />
se moleşească toţi. Atîtea adunări tînjesc<br />
din pricină că n-au fost în stare să osîndească<br />
răul în mijlo<strong>cu</strong>l lor şi<br />
(2 împăraţi 6.1-7)<br />
să-1 înlăture. „Puţin aluat face să se<br />
dospească toată plămădeala".<br />
( G a l a t e n i 5.9). „Luaţi seama<br />
bine ca nimeni să nu se abată de la<br />
harul lui Dumnezeu, pentru ca nu<br />
<strong>cu</strong>mva să dea lăstari vreo rădăcină de<br />
amărăciune, să vă aducă tulburare, şi<br />
mulţi să fie întinaţi de ea". ( E v r e i<br />
12.15).<br />
Cînd, însă, adunarea este în adevăr vie<br />
pentru Dumnezeu şi veghează, <strong>ia</strong>r răul<br />
dat la iveală şi înlăturat, atunci se face<br />
<strong>cu</strong>răţire şi lucrul acesta este urmat totdeauna<br />
de bine<strong>cu</strong>vîntare. In textul de<br />
care ne o<strong>cu</strong>păm, se spune că lo<strong>cu</strong>l a<br />
ajuns prea strimt pentru fiii proorocilor<br />
şi au fost nevoiţi să se gîndească la o<br />
lo<strong>cu</strong>inţă mai mare ; <strong>ia</strong>r în cea dintîi<br />
adunare creştină din Ierusalim, după ce<br />
Anan<strong>ia</strong> şi Safira au fost descoperiţi şi<br />
prin judecata lui Dumnezeu înlăturaţi,<br />
„numărul celor ce credeau în Domnul<br />
bărbaţi şi femei, se mărea tot mai<br />
mult." (Faptele Apostolilor<br />
5.14). Oricine face parte din adunare este<br />
sau un ajutor sau o piedică. Că se<br />
amestecă în adunări şi oameni a căror<br />
inimă nu este <strong>cu</strong>rată înaintea lui<br />
Dumnezeu, nu este de mirare. Intre cei<br />
doisprezece s-a găsit un Iuda. Dar<br />
aceasta nu este o în<strong>cu</strong>rajare la nepăsare,<br />
ci, dimpotrivă un îndemn foarte serios ca<br />
fiecare să se cerceteze pe sine ca nu<br />
<strong>cu</strong>mva să se înşele <strong>cu</strong> pretenţ<strong>ia</strong> că este<br />
ceea ce nu este şi să mai atîrne şi ca o<br />
ghiulea de picioarele adunării, împiedicînd-o<br />
în mersul ei.<br />
*<br />
în vremea prooro<strong>cu</strong>lui Ilie, din<br />
pricina prigonirii, credincioşii erau<br />
as<strong>cu</strong>nşi. Intr-o anumită cli-<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 5
pă, Ilie a crezut că este singurul<br />
credincios. Dumnezeu i-a răspuns, însă,<br />
că şi-a păstrat şapte mii de bărbaţi care<br />
nu şi-au plecat genunchiul înaintea lui<br />
Baal. In vremea prooro<strong>cu</strong>lui Elisei era<br />
altă stare. Credincioşii se adunau în<br />
linişte şi în văzul tuturor. Totuşi, în<br />
această lucrare ce propăşea, Ilie îşi avea<br />
negreşit partea lui. Elisei secera a<strong>cu</strong>m şi<br />
din ce semănase Ilie. Căci aşa este în<br />
împărăţ<strong>ia</strong> lui Dumnezeu : osteneala<br />
nimănui nu se pierde în zadar. „Iată, Eu<br />
vă spun : Ridicaţi-vă ochii şi priviţi<br />
holdele, care sînt albe a<strong>cu</strong>m, gata pentru<br />
seceriş. Cine seceră, primeşte o plată, şi<br />
strînge roadă pentru v<strong>ia</strong>ţa veşnică; pentru<br />
ca şi cel ce seamănă şi cel ce seceră să se<br />
bu<strong>cu</strong>re în acelaşi timp. Căci în această<br />
privinţă, este adevărată zicerea : „Unul<br />
seamănă, <strong>ia</strong>r altul seceră." Eu v-am<br />
trimis să seceraţi acolo unde nu voi v-aţi<br />
ostenit; alţii s-au ostenit, şi voi aţi intrat<br />
în osteneala lor." ( I o a n 4 . 3 5 - 3 8 ) .<br />
Ceea ce secerau sau ce aveau să secere<br />
ucenicii — suflete pentru Dumnezeu —<br />
era o lucrare la care luaseră parte şi alţii :<br />
proorocii de demult. Ochii lor n-au văzut<br />
roadele dorite, totuşi munca lor n-a fost<br />
în zadar. Ucenicii secerau ce semănaseră<br />
ei. Iată un gînd care aduce multă<br />
mîngîiere şi nădejde pentru cine seamănă<br />
şi smereşte pe cine seceră.<br />
Pornind la lucru, fiii proorocilor ţin<br />
<strong>cu</strong> tot dinadinsul ca şi prooro<strong>cu</strong>l Elisei<br />
să fie <strong>cu</strong> ei, ceea ce prooro<strong>cu</strong>l şi face.<br />
Minunea, care a urmat, a arătat că<br />
dorinţa lor a fost dreaptă. Aceasta ne-ar<br />
aduce aminte de dorinţa aprinsă a tuturor<br />
adevăraţilor credincioşi ca, şi toţi paşii<br />
vieţii lor, în toate lucrările lor, Domnul<br />
să fie <strong>cu</strong> ei ca sâ-i ajute. Altfel sînt în<br />
primejd<strong>ia</strong> de a cădea în laţuri şi <strong>cu</strong>rse din<br />
care <strong>cu</strong> greu vor ieşi.<br />
Din nefericire se întîmplă, ca şi cei<br />
credincioşi să facă lucruri fără Domnul<br />
Isus şi din cauza aceasta au o mare<br />
pagubă, <strong>ia</strong>r mărtur<strong>ia</strong> se strică.<br />
* Cutărui credincios i se pare că ar fi<br />
bine să-şi aibă şi el casa lui. Află că un<br />
loc este de vînzare. Banii pe care-i are,<br />
ab<strong>ia</strong> de ajung pentru <strong>cu</strong>mpărarea lo<strong>cu</strong>lui.<br />
Dar ce zice el ? Mă voi împrumuta şi voi<br />
plăti. Aşa şi face. Dar treburile nu merg<br />
tocmai <strong>cu</strong>m a gîndit, şi nu se poate ţine<br />
de <strong>cu</strong>-vînt. Făgăduieşte din nou că va<br />
plăti, deşi ştie bine că nu va avea de<br />
unde. Şi aşa, odată <strong>cu</strong> neţinerea de<br />
<strong>cu</strong>vînt, vine şi minciuna, ba încă şi altele<br />
împreună <strong>cu</strong> ele. începe să i se pară că nu<br />
este iubire frăţească, pentru că nimeni nu<br />
se gîndeşte să-i plătească datoriile.<br />
Gîndurile i se duc <strong>cu</strong> pizmă la unul şi la<br />
altul care are <strong>cu</strong> ce şi nu-1 scapă. începe<br />
apoi să se vaite către unul şi către altul şi<br />
să găsească <strong>cu</strong>sur la toţi. Clevetirile lui<br />
întinează şi pe alţii, care încep să facă<br />
zgomot. Ce facem <strong>cu</strong> fratele <strong>cu</strong>tare ?<br />
Este dator. Este apăsat, în<strong>cu</strong>rcat. A fă<strong>cu</strong>t<br />
acel frate un lucru <strong>cu</strong> Domnul Isus ?<br />
* Cutare fată credincioasă este cerută<br />
în căsătorie de un tînăr necredincios.<br />
Tînărul pare om <strong>cu</strong>msecade şi are o bună<br />
situaţie. A făgăduit că o va lăsa să-şi urmeze<br />
credinţa ei, ba că va merge şi el la<br />
adunare. Nu trece mult şi tînărul îşi dă<br />
arama pe faţă. Ce a făgăduit altă dată nu-<br />
1 mai leagă a<strong>cu</strong>m şi căsător<strong>ia</strong> ajunge un<br />
chin. A fă<strong>cu</strong>t acea tînără un pas <strong>cu</strong><br />
Domnul Isus, cînd s-a căsătorit ?<br />
* Cutare credincios aude că a spus<br />
cineva despre el lucruri rele şi<br />
neadevărate. Nu s-a aşteptat din partea<br />
acelu<strong>ia</strong> la aşa ceva. Enervat, supărat,<br />
mîn<strong>ia</strong>t, pune mîna pe condeiul său şi<br />
scrie muind to<strong>cu</strong>l — <strong>cu</strong>m se zice — în<br />
călimara d<strong>ia</strong>volului. A scris el o<br />
scrisoare <strong>cu</strong> Domnul Isus ? O, de<br />
6 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
s-ar fi rugat, altfel ar fi scris sau n-ar fi<br />
scris de loc, sau ar fi aşteptat alte<br />
împrejurări, cînd <strong>cu</strong> răbdare şi blîndeţe<br />
ar fi putut să facă ce este bine. Ch<strong>ia</strong>r o<br />
scrisoare cînd o citeşti, altfel este cînd<br />
eşti <strong>cu</strong> Domnul Isus.<br />
Şi aşa în toate lucrurile mari şi<br />
mici. Credincioşii să ţină mult<br />
Cineva ar putea să se întrebe : Cum<br />
se poate ca prooro<strong>cu</strong>l Eli-sei să facă un<br />
lucru aşa de josnic : să taie lemne ? El,<br />
care a avut a face <strong>cu</strong> împăraţi (2 împăraţi<br />
3), <strong>cu</strong> Naaman Sir<strong>ia</strong>nul, să taie<br />
lemne ?<br />
Da. De ce să ne mărim ? Căci nu este<br />
vorba de lucrul pe care-1 faci, ci de<br />
duhul în care-1 faci. Mai bine să speli<br />
rufe la albie în duhul Domnului Isus,<br />
decît să conduci o împărăţie într-un<br />
duh care nu este al Domnului Isus. De<br />
altfel toţi adevăraţii credincioşi sînt<br />
împodobiţi <strong>cu</strong> smerenie.<br />
Marele apostol Pavel s-a dus<br />
în timpul lucrului, toporul unu<strong>ia</strong> a<br />
ieşit din coadă şi a căzut în apă. Fără<br />
îndo<strong>ia</strong>lă că era la mijloc o neglijenţă din<br />
partea acelui om, căci, dacă a văzut că<br />
toporul se mişcă din coadă, trebu<strong>ia</strong> să-1<br />
întărească.<br />
Ce era, însă, toporul în mîna lui,<br />
aceea trebuie să fie orice credincios în<br />
mîna Domnului : o unealtă sfinţită şi<br />
folositoare Stă-pînului său. Pentru ca să<br />
fie aşa, se cade ca legătura între el şi<br />
Stăpînul lui să fie tot mai strînsă. Şi va<br />
fi, dacă va folosi <strong>cu</strong>m se <strong>cu</strong>vine<br />
mijloacele care-i stau la îndemînă :<br />
citirea zilnică a Cu-vîntului, rugăciunea<br />
ne<strong>cu</strong>rmată, legătura frăţească...<br />
Căzînd în apă toporul, omul nostru a<br />
pierdut două lucruri : un lucru<br />
împrumutat şi putinţa<br />
să aibă deplina siguranţă că Domnul Isus<br />
îi întovărăşeşte. Unde şi în ce nu-i<br />
întovărăşeşte Ei, ei să nu păşească, să nu<br />
se amestece. Dacă nu fac aşa, vor suferi<br />
pagube mari pe care nu le-ar fi avut dacă<br />
rămîneau as<strong>cu</strong>ltători de Domnul Isus.<br />
să strîngă şi să aducă un braţ de găteje<br />
de pus pe foc (Faptele Apostolilor<br />
28.3).<br />
Domnul Isus însuşi găteşte mîncare<br />
pentru ucenicii Lui (loan 21.9).<br />
Cînd ne gîndim însă la clădirea Casei<br />
lui Dumnezeu, la lucrarea de răspîndire<br />
a Evangheliei, fiecare trebuie să<br />
muncească, aducînd mater<strong>ia</strong>l ; dacă<br />
mater<strong>ia</strong>lul este bun, rămîne, şi el primeşte<br />
răsplată ; dacă mater<strong>ia</strong>lul este rău,<br />
arde, şi el îşi pierde răsplata. Aşa citim<br />
la 1 Corinteni 3.10, 12-15.'<br />
de a mai lucra ; dar nu şi-a pierdut şi<br />
<strong>cu</strong>rajul.<br />
Dacă toporul ar fi fost al lui, pierderea<br />
lui nu l-ar fi întristat atît. Dar era de<br />
împrumutat. Socotim că, în privinţa<br />
aceasta, acest om ruşinează pe mulţi<br />
care nu prea se sinchisesc de datoriile<br />
lor. Mai întîi, este un rău ca să ai<br />
datorii (Romani 13.8), dar, ca să stai<br />
nepăsător în ce priveşte plata lor, este un<br />
rău şi mai mare, un păcat.<br />
Ce vom face, însă, <strong>cu</strong> dator<strong>ia</strong> ŢC<br />
care o avem înaintea lui Dumnezeu, şi<br />
care este alcătuită din toate păcatele<br />
noastre ? Este plătită, vei zice. Da, este<br />
plătită. Slavă Celui ce a fă<strong>cu</strong>t lucrul<br />
acesta pentru noi ! Totuşi pilda <strong>cu</strong> polii<br />
de la Luca 19 este pentru credincioşi.<br />
Tot aşa şi cea <strong>cu</strong> is-<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 7
pravni<strong>cu</strong>l nedreptăţii de la Luca 16 este<br />
pentru credincioşi. Şi tot aşa este şi ce<br />
spune la 1 Corinteni 6.19, 20 : „Voi nu<br />
sînteţi ai voştri căci alţi fost <strong>cu</strong>mpăraţi<br />
<strong>cu</strong> un preţ". De judecata de osîndi-re,<br />
credincioşii au scăpat (Romani 8.1); dar<br />
nu de orice judecată (Romani 14.10). Ei<br />
vor da seama de orice bun sufletesc sau<br />
trupesc pe care l-au avut de la Domnul şi<br />
care trebu<strong>ia</strong> pus în slujba Lui, căci<br />
pentru aceasta li s-a dat.<br />
Omul acela a pierdut toporul, dar nu<br />
şi <strong>cu</strong>rajul. El nu se sfieste să meargă la<br />
omul lui Dumnezeu şi să-i spună ce s-a<br />
întîmplat. Elisei putea să-1 mustre<br />
pentru neglijenţa lui. Totuşi nu 1-a mustrat<br />
pentru că în sufletul acelui om era<br />
destulă părere de rău şi, mărturisind, el<br />
s-a smerit.<br />
Iată un lucru frumos pe care Domnul<br />
nu-1 trece niciodată <strong>cu</strong> vederea. El dă<br />
har celor smeriţi, <strong>ia</strong>r inima înfrîntă şi<br />
zdrobită n-o dispreţuieşte.<br />
„Omul lui Dumnezeu a zis :<br />
„Unde a căzut ?" Şi i-a arătat lo<strong>cu</strong>l.<br />
Atunci Elisei a tă<strong>ia</strong>t o bucată de lemn<br />
,a aruncat-o în lo<strong>cu</strong>l acela, şi ferul de<br />
la se<strong>cu</strong>re a plutit pe apă. Apoi a zis:<br />
„Ridi-că-1 !" Şi a întins mîna şi 1-a<br />
luat".<br />
Minunea s-a săvîrşit. Ca în faţa tuturor<br />
minunilor, aşa şi în faţa acestei minuni,<br />
omul necredincios se opreşte şi se<br />
întreabă nedumerit : Cum vine asta ? Eu<br />
nu pot să cred aşa ceva. Fierul este mai<br />
greu ca apa, <strong>cu</strong>m poate să plutească pe<br />
deasupra apei ? Aşa este ! Nu uita, însă,<br />
că aici avem de-a face <strong>cu</strong> Dumnezeu. El<br />
face tot ce vrea. Noi sîn-tem supuşi la<br />
aşa numita lege a gravităţii, dar El nu.<br />
Ori că pe apă pluteşte fierul, ori că pe<br />
apă merge Petru, tot minune este şi tot<br />
Dumnezeu o face şi pe una şi pe alta. La<br />
El nimic nu este <strong>cu</strong> neputinţă. De altfel<br />
necredincioşii n-ar trebui să facă atîta<br />
caz<br />
de priceperea lor, că adică ei nu pot să<br />
creadă decît ce pot să priceapă, pentru că<br />
în jurul nostru sînt o mulţime de<br />
lucruri pe care nu le putem pricepe<br />
în totul şi totuşi nimeni nu le poate<br />
tăgădui. Cîţi p r i c e p ce este<br />
magnetul? Şi, totuşi, nimeni nu-1<br />
poate tăgădui. Cîţi pricep ce este<br />
electricitatea? Şi totuşi atîţ<strong>ia</strong> se<br />
folosesc de ea. Ce ştie omul este<br />
nimic faţă de mulţimea lucrurile pe care<br />
nu le ştie ; şi ce pricepe el este la fel.<br />
De aceea, necredincioşii s-o lase mai<br />
domol <strong>cu</strong> mintea lor, găoacea de ou în<br />
care poate să încapă aşa de puţină<br />
înţelegere, <strong>cu</strong> astfel de lucruri. Un<br />
singur Nume : Dumnezeu le-a<br />
lămurit totul. Ei au fericirea să creadă ce<br />
spune Dumnezeu şi ce face El. în felul<br />
acesta, adevărata înţelepciune este de<br />
partea lor. Cine, însă, nu crede<br />
<strong>cu</strong>vintele şi lucrările lui Dumnezeu, II<br />
face mincinos (lloan 5.10). Cît de<br />
îngrozitor este acest lucru, cine ar putea<br />
să spună ?<br />
— Bine, fie ! va zice cineva. Să-i<br />
pese, însă, lui Dumnezeu de un lucru<br />
aşa de neînsemnat : un topor, ca să facă<br />
o minune ? Aşa ceva nu se potriveşte <strong>cu</strong><br />
mărimea lui Dumnezeu.<br />
Cine vorbeşte în felul acesta nu ştie<br />
că la Dumnezeu nu sînt lucruri mari<br />
sau mici, ci toate sînt mari sau mici<br />
<strong>cu</strong>m vrei să le iei.<br />
El a pus tot atîta înţelepciune în<br />
facerea aripei mus<strong>cu</strong>liţei, care se<br />
joacă în raza de soare, cît a pus în<br />
facerea unei întregi lumi.<br />
El a pus tot atîta grijă în felul <strong>cu</strong>m<br />
spunea să-şi facă Evreii casa (acoperişul<br />
să aibă un pălimar de jur împrejur), cît a<br />
pus în împărţirea Canaanului la cele<br />
douăsprezece seminţii.<br />
Domnul Isus a pus tot atîta<br />
bunătate în faptul că primea la El<br />
copiii, cît şi în acela că a luat <strong>cu</strong> El<br />
pe trei dintre ucenici pe<br />
8 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
muntele pe care S-a schimbat Ia faţă.<br />
Aşa că nu numai că nu ne miră, dar<br />
ch<strong>ia</strong>r ne bu<strong>cu</strong>ră faptul că Dumnezeu<br />
Se o<strong>cu</strong>pă de cele mai mici nevoi ale<br />
noastre, aşa că nimic din ce ne<br />
priveşte pe noi nu-L lasă nepăsător.<br />
Din Noul Testament învăţăm, însă,<br />
că, în lucrurile acestea, spuse în Vechiul<br />
Testament, este bine să căutăm şi un<br />
înţeles duhovnicesc sau măcar o asemănare,<br />
căci, cînd de ceva firesc am putut<br />
să legăm un înţeles duhovnicesc,' atunci<br />
priceperea noastră este înlesnită şi<br />
lucrurile se ţin mai bine minte.<br />
în fierul căzut în apă, am putea să<br />
vedem chipul unui om căzut în păcat,<br />
pînă acolo încît să se afunde <strong>cu</strong> totul în<br />
noroi. Iar în lemnul aruncat deasupra<br />
apei, unde a căzut fierul de la topor, am<br />
putea să vedem pe Cel ce a fost răstignit<br />
pe lemn, pe Domnul Isus, care atrage la<br />
El pe păcătoşi. Şi în faptul că omului<br />
acelu<strong>ia</strong> i s-a zis să ridice sau să apuce<br />
fierul, am putea să vedem îndemnul ce i<br />
se dă omului de a apuca prin credinţă<br />
mîntuirea.<br />
în adevăr, cîţi oameni nu sînt afundaţi<br />
în păcat mai abitir ca fierul acela în apă<br />
! Unii sînt beţivi, alţii desfrînaţi, alţii<br />
hoţi, alţii ucigaşi, alţii cartofori, alţii<br />
spiritişti, alţii altfel încît zi şi noapte ei<br />
de altceva nu mai ştiu. Şi, totuşi, şi<br />
lor li se vesteşte<br />
Domnul Isus şi jertfa Lui. Cine <strong>ia</strong><br />
aminte şi îşi dă seama de starea în<br />
care se găseşte, se pocă-ieşte şi se lasă<br />
atras de Domnul Isus; acela este scos<br />
din apele ceie mari, din păcat şi adus<br />
deasupra, la lumină, la v<strong>ia</strong>ţă. Păcatul<br />
şi lumea nu-1 mai stăpînesc, căci, fiind<br />
legat prin credinţă de Domnul Isus,<br />
merge pe deasupra ei, despărţit de ea,<br />
într-o v<strong>ia</strong>ţă nouă. Cu un astfel de om<br />
s-a fă<strong>cu</strong>t minunea întoarcerii lui la<br />
Dumnezeu, a naşterii din nou. Prin<br />
credinţă, el a primit, ca fă<strong>cu</strong>tă pentru<br />
el, jertfa de pe cruce a Domnului Isus<br />
şi este mîntuit. El nu se mai îndoieşte<br />
a<strong>cu</strong>m de minuni, pentru că el însuşi<br />
este o minune, a trăit o minune;<br />
Dumnezeu S-a arătat aşa de bun, de<br />
iubitor şi de puternic faţă de el, încît<br />
nu se mai îndoieşte, a<strong>cu</strong>m, de<br />
minunile, lucrările şi <strong>cu</strong>vintele Lui.<br />
Un astfel de om merge <strong>cu</strong> Domnul Isus<br />
într-o v<strong>ia</strong>ţă nouă. „Cele vechi s-au dus,<br />
<strong>ia</strong>tă că toate lucrurile s-au fă<strong>cu</strong>t noi".<br />
Cît de mult dorim ca acest lucru să se<br />
petreacă într-adevăr <strong>cu</strong> orice cititor al<br />
acestei reviste !<br />
Ştim bine că Dumnezeu este gata să<br />
facă acest lucru, pentru că E3 vrea ca<br />
orice om să fie mînîuit şi să ajungă la<br />
<strong>cu</strong>noştinţa adevărului.<br />
întrebarea este : Vrea şi omul ce vrea<br />
Dumnezeu ?<br />
Teodor POPESCU<br />
«Dacă sufletul meu a pierdut legătura <strong>cu</strong> Dumnezeu, inima mea firească va zice :<br />
„Trebuie să coretez cauza căderii, înainte de a putea veni la Hristos". însă El este plin<br />
de har şi, dacă noi ştim acest lucru, dator<strong>ia</strong> noastră este de a veni din nou la El, imed<strong>ia</strong>t, aşa<br />
<strong>cu</strong>m sîntem şi, în sfîrşit, să ne smerim adînc înaintea Lui. Numai în El şi prin El găsim ceea ce<br />
restabileşte inimile noastre.»<br />
J. N. DARBY<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 9
DIN PILDELE DOMNULUI ISUS<br />
PILDA NEGHINEI<br />
în Orient, a semăna neghină între grîu<br />
este un lucru rău. Cînd un om vrea să se<br />
răzbune pe un altul, se duce noaptea la<br />
ogorul de <strong>cu</strong>rînd semănat al acelu<strong>ia</strong> şi<br />
seamănă neghină între grîu.<br />
Pilda nu este greu de înţeles, dar<br />
poate fi greşit înţeleasă. Ce bine că ne-a<br />
explicat-o Domnul Isus însuşi ! Dacă<br />
ne-ar fi lăsat pe noi s-o explicăm,<br />
probabil că am fi greşit. Domnul Isus o<br />
lămureşte şi spune că griul sînt fiii<br />
împărăţiei, <strong>ia</strong>r neghina fiii celui rău.<br />
Cu aceasta vrea să arate lucrarea<br />
vrăjmaşului sufletelor noastre. El ori<br />
îmipiedică semănarea griului <strong>cu</strong>rat, ori<br />
strică lanul semănat, ori pe amîndouă.<br />
Ch<strong>ia</strong>r pe vremea apostolilor, taina<br />
fărădelegii lucra în lume, prin abateri de<br />
la Cuvîntul lui Dumnezeu, deci <strong>cu</strong><br />
învăţături stricate şi stre-<strong>cu</strong>rînd în<br />
adunare oameni nenăs<strong>cu</strong>ţi din nou. Iată<br />
un mare pericol. Păgînii n-au fă<strong>cu</strong>t atîta<br />
rău, <strong>cu</strong> prigoanele lor, cit rău a fă<strong>cu</strong>t,<br />
stre<strong>cu</strong>rarea în adunare a oamenilor<br />
nenăs<strong>cu</strong>ţi din nou. Din aceasta se cade<br />
să luăm învăţătură şi să umblăm <strong>cu</strong><br />
multă grijă.<br />
Vrăjmaşul a semănat neghină cînd<br />
slugile dormeau. Starea de somn nu este<br />
o stare bună ; este o stare rea, o stare de<br />
toropeală, o stare de amorţire. Cînd<br />
biserica din Efes (Apocalipsa 2) a<br />
pierdut dragostea dintîi, s-a deschis uşa<br />
la toate relele, pînă a ajuns în starea din<br />
Laodicea. Relele s-au tot înmulţit pînă<br />
s-a ajuns la starea creştinătăţii de astăzi.<br />
Robii nu trebu<strong>ia</strong>u să doarmă, ci să vegheze<br />
şi să fie treji şi asupra învăţăturii<br />
pe care o dau altora, şi asupra vieţii lor<br />
şi a celor ce merg împreună <strong>cu</strong> ei. Este<br />
nevoie de o veghere ne<strong>cu</strong>rmată, de ru-<br />
Matei 13.24-30<br />
găciune neîncetată, de învăţătură <strong>cu</strong>rată<br />
din s<strong>cu</strong>mpul Cuvînt al lui Dumnezeu.<br />
Oamenii din pildă s-au trezit, dar cam<br />
tîrziu, cînd răsărise neghina. Ar fi fost<br />
bine să nu fi dormit, ci să fi vegheat ;<br />
dar pentru că n-au fă<strong>cu</strong>t lucrul acesta, sau<br />
stre<strong>cu</strong>rat în Biserică învăţături<br />
stricate şi oameni ci v<strong>ia</strong>ţă neînnoită,<br />
care au împlinit doar unele forme şi au<br />
fost socotiţi creştini.<br />
„S-o smulgem ?" au întrebat<br />
oamenii. Domnul le spune : „Nu.<br />
Lăsaţi-o să crească împreună pînă la<br />
seceriş, ca nu <strong>cu</strong>mva, smulgînd<br />
neghina, să smulgeţi şi griul împreună<br />
<strong>cu</strong> ea". Acest îndemn al Domnului Isus<br />
nefiind as<strong>cu</strong>ltat, mulţi au fost omorîţi de<br />
inchiziţ<strong>ia</strong> din biserica romană. Oricine<br />
nu era ca majoritatea şi punea mîna pe<br />
Biblie luînd în serios cele scrise în ea,<br />
era numit eretic. Aşa s-a îmbătat<br />
,,<strong>cu</strong>rva" de sîngele sfinţilor. Vai ce<br />
judecată o aşteaptă ! Socotind că smulg<br />
neghina, au smuls griul. Neghina a<br />
rămas şi mai departe, <strong>ia</strong>r oamenii s-au<br />
împopoţonat şi mai departe <strong>cu</strong> un nume<br />
de cinste, avînd pretenţ<strong>ia</strong> că alcătuiesc<br />
adevărata Biserică.<br />
,.Lăsaţi-le să crească amîndouă<br />
împreună :" Unde ? în adunare ? — Nu<br />
! Nu în adunare, ci în creştinătate.<br />
Adunarea este <strong>cu</strong> totul altceva. Cred că<br />
toţi putem face deosebire între adunare<br />
şi creştinătate. A.colo ,da, vezi de toate,<br />
vezi toate păsările strinse în copa<strong>cu</strong>l<br />
acesta mare. Adunarea însă este altceva.<br />
Vrăjmaşul a izbutit să-şi facă lucrarea<br />
în creştinătate. Ni s-a spus mai dinainte.<br />
Dumnezeu însă nu-Şi încetează lucrarea,<br />
<strong>ia</strong>r lucrarea Lui se face a<strong>cu</strong>m mai<br />
ales în adunarea Lui.<br />
10 ADEVĂRUL CREŞTIN 1 1992
Că lucrul stă aşa, se vede din însuşi<br />
Cuvîntul lui Dumnezeu. Iată 'ce citim la<br />
2 Timotei 2.20— 21 : „într-o casă mare<br />
nu sînt numai vase de aur şi de argint, ci<br />
şi de lemn şi de pămînt. Unele sînt<br />
pentru o întrebuinţare de cinste, <strong>ia</strong>r altele<br />
pentru o întrebuinţare de ocară. Deci,<br />
dacă cineva se <strong>cu</strong>răţeşte de acestea (de<br />
cele de ocară), va fi un vas de cinste,<br />
sfinţit, folositor stăpînului său, destoinic<br />
pentru orice lucrare bună". De asemeni,<br />
în epistola către Efeseni. 5.6—7 citim :<br />
„Nimeni să nu vă înşele <strong>cu</strong> vorbe<br />
deşarte, căci din pricina acestor lucruri<br />
vine mîn<strong>ia</strong> lui Dumnezeu peste oamenii<br />
neas<strong>cu</strong>ltători. Să nu vă întovărăşiţi dar<br />
de loc <strong>cu</strong> ei". Şi tot aşa, în legătură <strong>cu</strong><br />
această idee se poate aplica şi <strong>cu</strong>vîntul de<br />
la 2 Corinteni 6.14-18 : „Nu vă înjugaţi<br />
la un jug nepotrivit <strong>cu</strong> cei necredincioşi.<br />
Căci ce legătură este între neprihănire şi<br />
fărădelege ? Sau <strong>cu</strong>m poate sta împreună<br />
lumina <strong>cu</strong> întuneri<strong>cu</strong>l ? Ce înţelegere<br />
poate fi între Hris-tos şi Bel<strong>ia</strong>l ? Sau ce<br />
legătură are cel credincios <strong>cu</strong> cel<br />
necredincios ? Cum se împacă Templul<br />
lui Dumnezeu <strong>cu</strong> idolii ? Căci noi sin<br />
tem Templul Dumnezeului celui viu,<br />
<strong>cu</strong>m a zis Dumnezeu : „Eu voi lo<strong>cu</strong>i şi<br />
voi umbla în mijlo<strong>cu</strong>l lor ; Eu voi fi<br />
Dumnezeul lor şi ei vor fi poporul Meu".<br />
De aceea : ..Ieşiţi din mijlo<strong>cu</strong>l lor şi<br />
despărţiţi-vă de ei, zice Domnul ; nu vă<br />
atingeţi de ce este ne<strong>cu</strong>rat şi vă voi<br />
primi. Eu vă voi fi Tată şi voi îmi veţi fi<br />
fii şi fiice, -zice Domnul Cel<br />
Atotputernic".<br />
Să nu amestecăm deci lucrurile.<br />
Dacă Domnul Isus spune : „Lăsaţi-le să<br />
crească amîndouă pînă la seceriş", o<br />
spune despre creştinătate, nu despre<br />
adunare.<br />
Semănătorul — ne dă Domnul Isus<br />
explicaţ<strong>ia</strong> — este Fiul Omului.<br />
Totdeauna El este semănătorul ; şi dacă<br />
întrebuinţează pe alţii în lucrarea Lui,<br />
tot El face această lucrare. El să<br />
crească, <strong>ia</strong>r<br />
cei ce lucrează să fie tot mai mici.<br />
Ţarina este lumea, nu adunarea.<br />
Sămînţa bună sînt cei năs<strong>cu</strong>ţi din nou,<br />
fiii împărăţiei ; neghina sînt creştinii <strong>cu</strong><br />
numele, cei nenăs<strong>cu</strong>ti din nou.<br />
Vrăjmaşul este D<strong>ia</strong>volul, care seamănă<br />
şi el mai ales acolo unde Dumnezeu îşi<br />
face lucrarea. Este o vorbă că acolo<br />
unde Dumnezeu îşi face o biserică,<br />
dra<strong>cu</strong>l face o capelă. El caută să<br />
strecoare învăţături stricate şi o v<strong>ia</strong>ţă<br />
stricată.<br />
Creştinii <strong>cu</strong> numele pot să înghită tot<br />
felul de învăţături stricate, pentru că ei<br />
nu sînt în stare să facă deosebire ; dar<br />
adunarea lui Dumnezeu nu poate să<br />
înghită orice învăţătură. Ea are Cuvîntul<br />
lui Dumnezeu şi are pe Duhul Sfînt care<br />
ne călăuzeşte în tot adevărul. Dacă ea<br />
vede ceva care nu este potrivit <strong>cu</strong> Cuvîntul<br />
lui Dumnezeu, leapădă acel lucru.<br />
Ei bine, dar sînt atîtea adunări care se<br />
deosebesc unele de altele, va zice<br />
cineva. Da, dar în lucru! de căpetenie, al<br />
mîntuirii noastre prin jertfa Domnului<br />
Hristos, orice adunare adevărată pe<br />
această temelie trebuie să stea. Dacă nu,<br />
aceea nu este adunare. Este adevărat că<br />
sînt unele diferenţe, dar acelea vor<br />
dispare. Vorba este ca sufletele să se<br />
pocă<strong>ia</strong>scă şi să vină la Domnul Hristos.<br />
Secerişul este nu sfîrşitul lumii, ci<br />
sfîrşitul vea<strong>cu</strong>lui. Care veac ? Vea<strong>cu</strong>l<br />
sau timpul care ţine pînă la venirea<br />
Domnului Isus. De la venirea Lui<br />
încolo, începe altceva, un alt veac.<br />
Atunci însă adunarea va fi la Domnul<br />
Isus, răpită mai înainte.<br />
în înţeles mai larg luăm această pildă<br />
şi pentru biserică, dar în înţeles strîns ea<br />
îşi are aplicarea la sfîrşitul vea<strong>cu</strong>lui,<br />
cînd va veni Domnul Isus pe muntele<br />
Măslinilor, ca să-Şi aşeze împărăţ<strong>ia</strong> Lui<br />
pe pămînt. Se ştie că la începutul<br />
împărăţiei de o mie de ani are loc<br />
judecata celor vii, despre care vorbeşte<br />
Matei 25, cînd se<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 11
despart oile de capre. Judecata tuturor<br />
celor morţi este după împărăţ<strong>ia</strong> de o mie<br />
de ani. Atunci se aşează scaunul de<br />
domnie mare şi alb şi toţi morţii, mari şi<br />
mici, se înfăţişează la această judecată.<br />
Secerătorii sînt îngerii, nu oamenii. Şi<br />
ce bine că sînt îngerii ! După Cuvîntul<br />
lui Dumnezeu, îngerii sînt cei ce s-au<br />
bu<strong>cu</strong>rat de pocăinţa celor credincioşi.<br />
Îngerii sînt protectorii rînduiţi de Dumnezeu<br />
ai celor credincioşi. Ei sînt duhuri<br />
slujitoare trimise să îndeplinească o<br />
slujbă pentru cei ce vor moşteni<br />
mîntuirea (Evrei 1.14). îngerii au fost<br />
totdeauna <strong>cu</strong> credincioşii, în toate luptele<br />
şi primejdiile credincioşilor. Şi poate că<br />
tot îngerii duc pe credincioşi în sînul lui<br />
Avraam, <strong>cu</strong>m se spune despre săra<strong>cu</strong>l<br />
Lazăr (Luca 16.22). Ei bine, ei vor aduna<br />
griul în grînar. Grînarul este cerul<br />
care primeşte pe toţi credincioşii din<br />
toate timpurile.<br />
In lume este amestec mare. Peste tot<br />
este acest amestec. Ch<strong>ia</strong>r în propr<strong>ia</strong> ta<br />
casă, unii sînt credincioşi, alţii<br />
necredincioşi. La o<strong>cu</strong>paţ<strong>ia</strong> fiecăru<strong>ia</strong>, cît<br />
de rari sînt credincioşii ! In Psalmul 120<br />
citim : „Vai de mine, că lo<strong>cu</strong>iesc la<br />
Meşee, că lo<strong>cu</strong>iesc în corturile<br />
Chedarului !" De 'multe ori credinciosul<br />
geme şi suspină pentru că în lo<strong>cu</strong>l unde<br />
trăieşte este mult întuneric, imult păcat<br />
şi multă împotrivire faţă de Domnul<br />
Isus. Dar suspinele credincioşilor vor<br />
înceta. Vine vremea cînd ei vor fi strînşi<br />
de pe acest pămînt : ori unul cîte unul,<br />
<strong>cu</strong>m se strîng porumbeii la porumbarul<br />
lor, ori toţi deodată, atunci cînd Domnul<br />
Isus îi va răpi.<br />
La cei vechi, strîngerea griului,<br />
începutul secerişului, era o sărbătoare de<br />
bu<strong>cu</strong>rie. Tot aşa strîngerea celor<br />
credincioşi este o sărbătoare de bu<strong>cu</strong>rie<br />
pentru ei. Domnul îi va strînge în<br />
grînarul Sau, oride unde îi va găsi. El<br />
<strong>cu</strong>noaşte pe cei ce sînt ai Săi. Cei<br />
năs<strong>cu</strong>ţi din nou sînt strînşi în<br />
12 ADEVĂRUL<br />
grînarul lor din cer. Din orice neam, din<br />
orice timp, fie Vechiul, fie Noul<br />
Testament, toţi au aceleaşi s<strong>cu</strong>mpe<br />
făgăduinţe ale lui<br />
Dumnezeu.<br />
Cînd sînt strînşi acolo sus, greşelile şi<br />
deosebirile care s-au ţinut de ei ca<br />
oameni, vor fi înlăturate. Lucrurile<br />
pentru care s-au despărţit pe pămînt îi<br />
vor întrista şi anume că nu s-au oprit mai<br />
degrabă la cele ce i-au unit decît la cele<br />
ce-i despart. Neînţelegerile dintre ei,<br />
invid<strong>ia</strong> pentru că unul este mai<br />
bine<strong>cu</strong>vîntat decît altul, o adunare mai<br />
bine<strong>cu</strong>vîntată decît alta, vor înceta.<br />
Ch<strong>ia</strong>r faptul că nu s-au preţuit unii şi<br />
alţii <strong>cu</strong>m se <strong>cu</strong>vine, va fi înlăturat şi el.<br />
Grîul este mult răspîndit, şi absolut<br />
necesar. El este un dar de la Dumnezeu.<br />
In Evanghelie spune că la <strong>masa</strong> de Paşti,<br />
Domnul Isus a rostit bine<strong>cu</strong>vîntarea sau<br />
a bine<strong>cu</strong>vîntat. Am întrebat pe un evreu<br />
credincios ce bine<strong>cu</strong>vîntare rosteşte<br />
Evreul la masă, şi mi-a spus :<br />
„Bine<strong>cu</strong>vîntat să fie Domnul care a dat<br />
v<strong>ia</strong>ţă griului".<br />
Dacă grîul este un dar ele la<br />
Dumnezeu şi dacă cei credincioşi sînt<br />
grîu, nu sînt şi ei un dar de la<br />
Dumnezeu ? O, da. Ei sînt lumina lumii,<br />
sînt sarea pămîntului. Cînd această<br />
lumină va fi luată şi această sare nu va<br />
mai fi, atunci va vedea lumea ce însemnau<br />
aceşti oameni dispreţuiţi, urîţi.<br />
Cum grîul este <strong>cu</strong>ltivat de om, aşa<br />
credincioşii sînt <strong>cu</strong>ltivaţi, îngrijiţi, de<br />
Dumnezeu. Pilda vieţii lor, învăţătura<br />
lor <strong>cu</strong>rată şi sănătoasă, este hrană<br />
pentru orice suflet care însetează după<br />
Dumnezeul cel viu.<br />
Grîul atîrnă de om. Unde nu este om,<br />
nu este grîu. Tot aşa credincioşii atîrnă<br />
de Domnul Isus ; <strong>ia</strong>r unde nu este<br />
Domnul Isus, acolo nu este har.<br />
Grîul este tot mai preţuit în lume.<br />
De aceea se şi zice „răz-<br />
CRESTIN 1/1992
oiul grîului", adică o întrecere în<br />
<strong>cu</strong>ltivarea grîului. Dacă lumea<br />
preţuieşte grîul, pentru că fără el ea nu<br />
poate să tră<strong>ia</strong>scă, apoi şi credincioşii<br />
sînt preţuiţi înaintea lor. Tatăl din cer ne<br />
vede îmbrăcaţi în Domnul Hristos. Şi în<br />
Domnul Hristos vom fi şi proslăviţi.<br />
Grîul se strînge în grînar. Credincioşii<br />
pleacă unul cîte unul de ipe pămînt şi<br />
vor pleca <strong>cu</strong> toţii cînd vor fi răpiţi. La<br />
începutul împărăţiei de o mie de ani,<br />
cînd va fi judecata celor vii, atunci şi alţi<br />
credincioşi vor fi strînşi în grînarUi'<br />
cerului. Grînarul este un loc de<br />
siguranţă. Cîtă vreme grîul stă pe cîmp,<br />
poate să dea peste el vijelie ca să-1 <strong>cu</strong>lce<br />
la pămînt sau ploaie <strong>cu</strong> p<strong>ia</strong>tră ca să-1<br />
s<strong>cu</strong>ture şi să-1 bage în pămînt ; însă în<br />
grînar, toate aceste pericole au încetat.<br />
Tot aşa este şi <strong>cu</strong> cei credincioşi : cîtă<br />
vreme sîntem pe acest pămînt, vin peste<br />
noi multe primejdii şi greutăţi. Vine însă<br />
vremea cînd vom lăsa aici toate acestea<br />
şi vom pleca la Domnul Isus. Apostolul<br />
Pavel spunea că este mai bu<strong>cu</strong>ros să se<br />
mute din cortul acesta şi să fie împreună<br />
<strong>cu</strong> Hristos. Lucrarea Lui este de-<br />
săvîrşită şi noi vom avea parte în<br />
întregime de ea cînd şi trupul şi sufletul<br />
şi duhul nostru vor avea parte de deplina<br />
răs<strong>cu</strong>mpărare care este în Domnul Isus.<br />
Ce fericire aşteaptă pe credincioşi acolo<br />
sus, cine ar putea să spună ? Noi ne<br />
rezumăm la simplele şi plă<strong>cu</strong>tele <strong>cu</strong>vinte<br />
ale lui Dumnezeu, dar nu sîntem în stare<br />
să înfăţişăm lucrurile mari şi minunate<br />
care ne aşteaptă. Cu-vîntul lui Dumnezeu<br />
spune lămurit : „Lucruri pe care ochiul<br />
nu le-a văzut, urechea nu le-a auzit şi la<br />
inima omului nu s-au suit, astfel de<br />
lucruri a pregătit Dumnezeu pentru cei<br />
ce-L iubesc". Face să ne bu<strong>cu</strong>răm în vederea<br />
acestor lucruri care ne aşteaptă.<br />
Pînă atunci să fim credincioşi Domnului<br />
în cele mari ca şi în cele mici, şi să<br />
veghem <strong>cu</strong> .multă seriozitate asupra<br />
noastră înşine, asupra fraţilor şi surorilor<br />
de călătorie <strong>cu</strong> care mergem împreună,<br />
pentru ca să ne îndemnăm unii pe alţii la<br />
fapte bune şi <strong>ia</strong> tot ce este bun şi plă<strong>cu</strong>t<br />
înaintea Domnului nostru.<br />
Teodor POPESCU<br />
«Mulţi nu au <strong>cu</strong>rajul de a stărui în lupta pentru adevăr, pentru că păstrează uncie lucruri care<br />
sînt împotriva luminii pe care au primit-o. Se poate ch<strong>ia</strong>r ca ei să p<strong>ia</strong>rdă lumina după care n-au<br />
mers şi Satan reuşeşte atunci să <strong>cu</strong>funde înţelegerea lor în întuneric, asigurîndu-i prin<br />
argumentele lui că fac bine că nu caută să <strong>cu</strong>cerească o mai mare parte a moştenirii cereşti şi că<br />
pot să se mulţumească <strong>cu</strong> ceea ce au deja.»<br />
«Este foarte trist cînd prezenţa lui Dumnezeu, în loc să fie un adăpost pentru inimile noastre,<br />
este o pricină de groază, de spaimă. Nu mă îndoiesc că veţi îutîlni mulţi creştini care, în loc de<br />
a se simţi departe de casa părintească, atunci cînd au ieşit de sub prezenţa lui Dumnezeu, se<br />
simt, dimpotrivă, uşuraţi.»<br />
J N. DARBY<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 13
AUTORITATEA LUI DUMNEZEU (X)<br />
MANIFESTĂRI ALE RĂZVRĂTIRII<br />
OMULUI<br />
__ C __<br />
(3) GÎNDURILE (2<br />
Corinteni 10.4-6)<br />
LEGĂTURA CARE UNEŞTE GÎNDUL DE RAŢIUNE<br />
Omul îşi exprimă răzvrătirea nu<br />
numai prin <strong>cu</strong>vînt şi raţiune, ci şi prin<br />
gînd. Cuvintele de răzvrătire, de<br />
instigare vin din raţionamentele de<br />
răzvrătire şi de instigare, <strong>ia</strong>r<br />
raţionamentul este „zămislit" de către<br />
gînd. De aceea, gîndul este factorul principal<br />
al răzvrătirii.<br />
Textul din 2Corinteni 10.4-6 este unul<br />
dintre cele mai importante din Biblie,<br />
pentru că face aluzie la un domeniu<br />
lăuntric al omului, în care as<strong>cu</strong>ltarea de<br />
Domnul Hristos este cerută în mod<br />
spec<strong>ia</strong>l şi deplin. Versetul 5 spune :<br />
„orice gînd îl facem rob al as<strong>cu</strong>ltării de<br />
Hristos". Acest text sugerează, deci, că<br />
răzvrătirea omului are loc, în principal,<br />
în gîndul său. Pavel vorbea despre<br />
distrugerea tuturor raţionamentelor şi a<br />
tuturor lucrurilor înalte, care se plasează<br />
deasupra <strong>cu</strong>noştinţei lui Dumnezeu.<br />
Omului îi place să constru<strong>ia</strong>scă, în jurul<br />
gîndului său, raţionamente asemănătoare<br />
unor fortăreţe, dar aceste raţionamente<br />
trebuie să fie distruse şi gîndul păstrat<br />
captiv, supus. Trebuie să aruncăm<br />
raţionamentele şi să restabilim gîndul,<br />
să-1 aducem înapoi. In lupta spirituală pe<br />
care o ducem, fortăreţele (de<br />
raţionamente) trebuie să fie doborîte,<br />
numai după ce gîndul a fost fă<strong>cu</strong>t<br />
prizonier,<br />
rob. Căci, dacă raţionamentele nu sînt<br />
date deoparte, nu există nici o<br />
posibilitate de a aduce gîndul omului în<br />
as<strong>cu</strong>ltare de Domnul Hristos.<br />
Expres<strong>ia</strong> „înălţime" folosită în<br />
versetul 5, semnifică exact „o<br />
construcţie înaltă", în textul original, în<br />
ochii lui Dumnezeu, orice raţionament<br />
seamănă <strong>cu</strong> un zgîrîie-nori, care<br />
împiedică pe om să-L <strong>cu</strong>noască pe<br />
Dumnezeu. Din momentul în care omul<br />
raţionează, gîndul său este în stare de<br />
asediu şi nu mai este în măsură să<br />
as<strong>cu</strong>lte de Dumnezeu, deoarece<br />
as<strong>cu</strong>ltarea se referă la gînd. Cînd<br />
raţionamentul se exprimă în exterior,<br />
devine <strong>cu</strong>vînt ; dar cînd raţionamentele<br />
rămîn as<strong>cu</strong>nse în interior, ele încer<strong>cu</strong>iesc<br />
gîndul şi-1 paralizează ; el nu mai<br />
poate da naştere as<strong>cu</strong>ltării. Atitudinea<br />
pur omenească de a raţiona este atît de<br />
gravă prin consecinţele ei, încît ea nu<br />
poate fi îndepărtată decît prin-tr-o<br />
adevărată luptă.<br />
Cu toate acestea, Pavel nu a folosit<br />
raţiunea pentru a lupta împotriva<br />
raţiunii. înclinaţ<strong>ia</strong> omului pentru<br />
raţionament trebuie înfruntată <strong>cu</strong> arme<br />
spirituale, adică prin intermediul puterii<br />
lui Dumnezeu. Atunci Dumnezeu este<br />
Cel ce luptă împotriva noastră, căci<br />
am devenit<br />
14 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
vrăjmaşii Săi. Obiceiul nostru mental de<br />
a raţiona este o moştenire a pomului<br />
<strong>cu</strong>noştinţei binelui şi răului, dar foarte<br />
puţini dintre noi realizează cît rău îi<br />
aduce lui Dumnezeu gîndirea noastră,<br />
inteligenţa noastră. Sa-tan se foloseşte<br />
de tot felul de raţionamente, pentru a ne<br />
înlăn-ţui, aşa încît în loc să ne lăsăm<br />
apucaţi de Dumnezeu, noi devenim<br />
vrăjmaşii Săi.<br />
Capitolul 3 al cărţii Geneza este<br />
ilustrarea capitolului 10 al celei de a<br />
doua Epistole către Corinteni.<br />
Satan a raţionat <strong>cu</strong> Eva, care, văzînd<br />
că pomul oferea fructe<br />
CUM SE CUCEREŞTE UN DUH CAPTIV<br />
în versiunea originală greacă a Noului<br />
Testament .termenul „noema"<br />
(„noemata" la plural) este folosit de şase<br />
ori : în Fili-peni 4.7 şi în 2Corinteni<br />
2.11 ; 3.14 ; 4.4 ; 10.5 şi 11.3. Acest termen<br />
este tradus în limba română prin<br />
„Înţelegere", „gîndire", „inteligenţă". Sar<br />
putea defini acest termen prin „sfatul<br />
inteligenţei", înţelegînd prin „inteligenţă"<br />
fa<strong>cu</strong>ltatea, posibilitatea,<br />
aptitudinea, <strong>ia</strong>r prin „sfat", acţiunea<br />
acestei fa<strong>cu</strong>ltăţi, produsul inteligenţei<br />
omului. Prin această fa<strong>cu</strong>ltate, numită<br />
inteligenţa, omul gîndeşte şi hotărăşte<br />
liber, şi, acţionînd astfel, se defineşte, se<br />
reprezintă pe sine însuşi.<br />
Dacă cineva vrea să-şi apere<br />
libertatea, nu are decît să spună că toate<br />
gîndurile şi <strong>cu</strong>vintele sale sînt drepte şi<br />
corecte. El nu îndrăzneşte să şi le<br />
deschidă în faţa unei opoziţii, oricare ar<br />
fi ea, ci le înconjoară <strong>cu</strong> numeroase<br />
raţionamente. Acesta este motivul<br />
pentru care oamenii nu reuşesc să<br />
creadă în Dumnezeu : ei se lasă<br />
adesea încătuşaţi în fortăreaţa<br />
raţionamentelor.<br />
Necredinciosul va spune, poa-<br />
plă<strong>cu</strong>te la mîncat, a răspuns printr-un alt<br />
raţionament. Ea nu L-a as<strong>cu</strong>ltat pe<br />
Dumnezeu, căci avea raţiunile ei pentru<br />
a acţiona.<br />
Cînd apare raţiunea, gîndul omului<br />
cade într-o adevărată <strong>cu</strong>rsă. Raţiunea şi<br />
gîndul sînt strîns legate între ele. Prima<br />
se ataşează de al doilea pentru a-1<br />
captura. Şi pentru că gîndul se găseşte<br />
înlănţuit, omul se găseşte incapabil de a<br />
as<strong>cu</strong>lta de Dumnezeu.<br />
în consecinţă, dacă dorim să<br />
as<strong>cu</strong>ltăm de Domnul Hristos, trebuie<br />
să ştim <strong>cu</strong>m poate autoritatea lui<br />
Dumnezeu să distrugă fortăreaţa<br />
raţionamentului.<br />
te : „Voi aştepta pînă voi fi bă-trîn<br />
(pentru a crede)", sau : „cea mai mare<br />
parte dintre creştini nu au o purtare bună<br />
şi de aceea eu nu pot crede", sau, în<br />
sfîrşit : ,,Nu încă. După ce vor muri părinţii<br />
mei, voi crede".<br />
Tot astfel, creştinii caută motive<br />
pentru a-şi s<strong>cu</strong>za lipsa de dragoste<br />
pentru Domnul.<br />
Studenţii pretextează că sînt foarte<br />
o<strong>cu</strong>paţi <strong>cu</strong> studiile, oamenii de afaceri<br />
<strong>cu</strong> meser<strong>ia</strong> lor, şi bolnavii spun că<br />
sănătatea lor nu le permite mare lucru.<br />
Dacă Dumnezeu nu distruge aceste<br />
fortăreţe, oamenii nu vor fi niciodată<br />
liberi.<br />
Satan întemniţează oamenii în<br />
fortăreţele raţionamentelor.<br />
Cea mai mare parte a oamenilor se<br />
găsesc în spatele liniilor de apărare şi<br />
sînt incapabili să <strong>ia</strong>să spre libertate.<br />
Singură autoritatea lui Dumnezeu<br />
poate elibera gîndurile captive,<br />
permiţîndu-le să as<strong>cu</strong>lte de Domnul<br />
Hristos.<br />
Dacă omul vrea să <strong>cu</strong>noască<br />
autoritatea .trebuie să arunce toate<br />
raţionamentele sale. Şi raţionamentele<br />
sale nu vor fi distruse decît atunci cînd<br />
va re<strong>cu</strong>-<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 15
noaste că Dumnezeu este Dumnezeu,<br />
aşa <strong>cu</strong>m este scris în Romani capitolul<br />
9. Cînd fortăreţele lui Satan vor fi<br />
distruse, nici un raţionament nu va mai<br />
supravieţui şi gîndurile omului vor putea<br />
fi atunci supuse (capturate) din nou,<br />
pentru a as<strong>cu</strong>lta de Dumnezeu. Căci<br />
numai cînd gîndurile vor fi „re<strong>cu</strong>cerite",<br />
„recap-turate" (prin Hristos), omul va<br />
putea să as<strong>cu</strong>lte de Domnul Hristos, <strong>cu</strong><br />
adevărat.<br />
Este, deci, uşor să vedem dacă<br />
cineva a întîlnit autoritatea lui<br />
Dumnezeu : îi observăm <strong>cu</strong>vintele,<br />
raţionamentele şi gîndurile. Căci, din<br />
momentul în care un om a întîlnit<br />
autoritatea lui Dumnezeu, limba lui nu<br />
se mai hazardează să vorbească liber (să<br />
bată cîmpii) şi raţionamentele sale —<br />
mai mult — gîndurile sale nu se mai<br />
exprimă <strong>cu</strong> atîta nepăsare. Este normal<br />
ca omul să aibă numeroase gînduri,<br />
întărite de raţionamente puternice. Dar<br />
va veni o zi în care Dumnezeu va<br />
răsturna toate întăriturile raţionamentelor,<br />
fondate prin Satan şi va<br />
pune stăpînire pe toate gîndurile omului,<br />
pentru a face din ei un rob as<strong>cu</strong>ltător de<br />
Dumnezeu. Atunci, omul nu va mai gîndi<br />
independent de Domnul Hristos, ci li<br />
va fi în întregime as<strong>cu</strong>ltător. Aceasta<br />
este adevărata eliberare.<br />
Cel ce nu a fă<strong>cu</strong>t experienţa a ceea ce<br />
este autoritatea, aspiră adesea să fie<br />
consilierul, slujitorul lui Dumnezezu.<br />
Acest om nu are gîndurile „re<strong>cu</strong>cerite"<br />
(„răs<strong>cu</strong>mpărate") de Dumnezeu. Peste<br />
tot pe unde merge, el caută să<br />
amelioreze condiţiile de v<strong>ia</strong>ţă sau de<br />
existenţă. Gîndurile sale n-au fost<br />
niciodată disciplinate, şi raţionamentele<br />
sale nu încetează să se dezvolte. Trebuie<br />
să-L lăsăm pe Domnul să-Şi facă lucrarea<br />
de reformator în noi, astfel ca toate<br />
gîndurile noastre să poată fi<br />
răs<strong>cu</strong>mpărate, re<strong>cu</strong>cerite, reconsiderate<br />
de El. Si numai în<br />
acest fel, vom re<strong>cu</strong>noaşte autoritatea lui<br />
Dumnezeu şi vom înceta să îndrăznim<br />
să raţionăm şi să sfătuim după bunul<br />
nostru plac.<br />
Adesea, noi acţionăm ca şi cînd nu ar<br />
exista decît două fiinţe în lume :<br />
Dumnezeu şi noi înşine. Eu sînt un<br />
sfătuitor şi eu <strong>cu</strong>nosc totul. O astfel de<br />
atitudine arată <strong>cu</strong> claritate că gîndurile<br />
mele trebuie re<strong>cu</strong>cerite şi că eu nu am<br />
<strong>cu</strong>nos<strong>cu</strong>t nimic despre autoritatea lui<br />
Dumnezeu. Dacă întăriturile<br />
raţionamentelor mele au fost deja<br />
distruse de autoritatea lui Dumnezeu, eu<br />
nu voi mai oferi sfaturile mele şi nu voi<br />
mai resimţi nici un interes pentru astfel<br />
de acţiuni. Gîndurile mele vor fi<br />
subordonate celor ale lui Dumnezeu, şi<br />
eu nu voi mai fi o fiinţă liberă în<br />
mişcările sale (libertatea naturală este<br />
terenul de predilecţie al iui Satan ; de<br />
aceea, libertatea naturală proprie trebuie<br />
pierdută). Eu voi fi totdeauna gata să<br />
as<strong>cu</strong>lt.<br />
Gîndurile omului sînt controlate de<br />
una dintre aceste două puteri:<br />
raţionamentul sau autoritatea<br />
Domnului Hristos. în realitate, nici o<br />
fiinţă umană nu-şi poate exersa singură<br />
voinţa, căci, mai devreme sau mai tîrziu,<br />
va fi <strong>cu</strong>prins de puterea raţionamentelor<br />
sau apucat de Domnul Hristos. Trebuie,<br />
deci, să slujeşti ori lui Satan, ori lui<br />
Dumnezeu.<br />
Este uşor să desco'peri dacă un<br />
suflet a întîlnit personal autoritatea lui<br />
Dumnezeu. E suficient să se ţină seama<br />
:<br />
1. dacă pronunţă <strong>cu</strong>vinte calomnioase,<br />
injurioase, de bîrfă ;<br />
2. dacă stă la dis<strong>cu</strong>ţie (raţionează) <strong>cu</strong><br />
Dumnezeu, şi<br />
3. dacă este totdeauna gata să-şi<br />
exprime părerea. Răsturnarea<br />
raţionamentelor este, fără îndo<strong>ia</strong>lă, un<br />
aspect, mai degrabă, negativ.<br />
Consecinţa sa pozitivă rezultă în faptul<br />
că gîndurile noastre sînt re<strong>cu</strong>cerite de<br />
Domnul Hristos şi as<strong>cu</strong>ltătoare de El, în<br />
asa fel încît omul în cauză nu<br />
.16 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
mai poate oferi fără încetare pro-pr<strong>ia</strong>-i<br />
părere.<br />
în tre<strong>cu</strong>t, eu aveam totdeauna<br />
numeroase argumente pentru a susţine<br />
numeroasele mele gîn-duri.<br />
Astăzi, nu mai dispun de nici un<br />
argument, căci toate gîndurile mele au<br />
fost capturate, supuse.<br />
Prizonierul nu are nici un fel<br />
de libertate ; cine, deci, va îndrăzni să se<br />
supună opiniei personale a unui<br />
prizonier ? Prizonierul sau robul trebuie<br />
să accepte părerea celorlalţi, fără să<br />
gîndească la a sa. Iată pentru ce, noi care<br />
am fost cîştigaţi de Domnul Hristos,<br />
sîntem gata să acceptăm gîndurile lui<br />
Dumnezeu şi să nu mai facem apel la<br />
propriile noastre idei si sfaturi.<br />
MUSTRĂRI ADRESATE CELOR ÎNCĂPĂŢÎNAŢI<br />
Din punct de vedere natural, Pavel era<br />
un om inteligent, capabil, <strong>cu</strong>ltivat şi apt<br />
să raţioneze, să judece. El găsea<br />
totdeauna mijlo<strong>cu</strong>l de a face ceea ce<br />
avea de fă<strong>cu</strong>t, avea fără încetare încredere<br />
şi slujea lui Dumnezeu tu mult<br />
entuz<strong>ia</strong>sm. Atunci cînd conducea un<br />
grup de prieteni la Damasc, pentru a-i<br />
aresta pe creştini, el a fost trîntit la pămînt<br />
de o mare lumină. într-o clipă, toate<br />
intenţiile sale, modul de a acţiona,<br />
pre<strong>cu</strong>m şi capacităţile sale au fost<br />
desfiinţate, suprimate. Nu s-a întors nici<br />
la Tars, nici la Ierusalim. Nu numai că a<br />
abandonat sarcina pe care o avea de<br />
îndeplinit în Damasc, dar a uitat şi<br />
motivele care-1 împingeau să dorească<br />
să acţioneze în acest fel.<br />
In faţa greutăţilor, mulţi oameni<br />
schimbă direcţ<strong>ia</strong> şi încearcă să <strong>ia</strong>să din<br />
ele prin orice mijloc posibil. Dar,<br />
orice ar face, ei nu continuă să<br />
meargă decît după propr<strong>ia</strong> lor idee. Ei<br />
sînt atît de nesocotiţi că nu cad <strong>cu</strong> faţa<br />
la pămînt nici ch<strong>ia</strong>r atunci cînd îi<br />
lo\ r eşte Dumnezeu. Şi, ch<strong>ia</strong>r dacă<br />
Dumnezeu îi face să se întoarcă în ei<br />
înşişi într-un anumit domeniu, ei nu<br />
sînt <strong>cu</strong> adevărat<br />
împăratul Saul a fost lepădat nu<br />
pentru că a furat, ci pentru că a păstrat<br />
cele mai bune ani-<br />
1.PAVEL<br />
2. ÎMPĂRATUL SAUL<br />
loviţi în raţionamentele şi gîn-durile<br />
lor. Astfel sînt mulţi care, vâzîndu-şi<br />
drumul spre Damasc închis, hotărăsc<br />
să se întoarcă la Ierusalim sau la<br />
Tars.<br />
Nu tot aşa a fost ca Pavel. Odată ce a<br />
fost lovit, el a pierdut totul. El n-a mai<br />
putut vorbi si nici gîndi la ceea ce este.<br />
El nu mai şt<strong>ia</strong> nimic. „Ce trebuie să<br />
fac, Doamne ?" a spus el. Iată pe cineva<br />
ale cărui gînduri sînt <strong>cu</strong>cerite do<br />
Domnul şi care este dispus să as<strong>cu</strong>lte<br />
din toată inima, înainte, în orice<br />
împrejurare-, Saul din Tars conducea<br />
totul. Dar, odată ce L-a întîlnit pe<br />
Domnul, el nu mai are păreri proprii.<br />
Prima dovadă că o persoană a<br />
întîlnit autoritatea lui Dumnezeu este<br />
pierderea opiniilor personale. Să avem<br />
suficientă onestitate (cinste) pentru a-I<br />
cere lui Dumnezeu să ne supună prin<br />
lumina Sa. Atunci Pavel pare a spune :<br />
„Eu sînt un om care a fost recîş-tigat de<br />
Dumnezeu. Eu sînt un prizonier, un rob<br />
al Domnului. A<strong>cu</strong>m este timpul ca eu să<br />
as<strong>cu</strong>lt, să mă supun şi să încetez de a<br />
mai gîndi şi de a mai hotărî".<br />
male — oi şi boi, din prada de război,<br />
pentru a le oferi ca jertfă Domnului.<br />
Era aici efectul unei<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 17
hotărîri personale — el a hotărît să-I<br />
placă lui Dumnezeu în acest mod.<br />
Lepădarea lui s-a datorat faptului că<br />
gîndurile sale n-au fost <strong>cu</strong>cerite sau<br />
re<strong>cu</strong>cerite de Dumnezeu. Nimeni nu<br />
putea — în acel timp — să-) a<strong>cu</strong>ze pe<br />
împăratul Saul de lipsă de zel faţă de<br />
Domnul. El nu a minţit, căci într-adevăr<br />
el a păstrat cele mai bune oi şi cei mai<br />
buni boi. Cu toate acestea, el a luat o<br />
hotărîre care nu era decît efectul propriilor<br />
sale gînduri (vezi 1 Samuel 15).<br />
Lecţ<strong>ia</strong> este simplă : toţi cei care vor<br />
să slujească lui Dumnezeu trebuie<br />
neapărat să se păzească să <strong>ia</strong> hotărîri pe<br />
baza propriilor lor opinii. Ei trebuie<br />
numai să exe<strong>cu</strong>te vo<strong>ia</strong> lui Dumnezeu. Ei<br />
trebuie să se mulţumească să spună :<br />
„Doamne, ce vrei să fac ?" A adăuga<br />
numai un <strong>cu</strong>vînt ar însemna o gravă<br />
eroare. As<strong>cu</strong>ltarea face mai mult decît<br />
jertfele. Oa-<br />
Nadab şi Abihu au ajuns la răzvrătire,<br />
în slujba lui Dumnezeu, pentru că nu au<br />
rămas supuşi autorităţii tatălui lor. Ei au<br />
încercat să acţioneze urmînd propriile lor<br />
gînduri. Ei au păcătuit, împotriva lui<br />
Dumnezeu, aducînd foc străin ;<br />
acţionînd astfel, ei au încălcat regulile<br />
administrative stabilite de Dumnezeu.<br />
Fără a pronunţa un singur <strong>cu</strong>vînt şi fără a<br />
da nici o motivaţie faptei lor, ei au ars<br />
tămî<strong>ia</strong> după propriul lor gînd şi după<br />
propr<strong>ia</strong><br />
3. NADAB SI ABIHU<br />
menii nu au absolut nici un drept de a<br />
oferi sfatul lor lui Dumnezeu.<br />
Cînd împăratul Saul a văzut acele oi<br />
şi acei boi, s-a gîndit să le păstreze<br />
pentru a le oferi apoi ca jertfă. Inima lui<br />
avea o înclinare spre Dumnezeu. Dar<br />
nu era animată de un duh de<br />
as<strong>cu</strong>ltare. O inimă <strong>cu</strong> intenţii bune<br />
pentru Dumnezeu, nu echivalează <strong>cu</strong> o<br />
inimă care spune : „Eu nu îndrăznesc să<br />
spun nimic înaintea lui Dumnezeu".<br />
Jertfa unui animal, fie el gras, nu poate<br />
înlo<strong>cu</strong>i atitudinea de linişte respectuoasă<br />
şi as<strong>cu</strong>ltătoare. Pentru că a refuzat să<br />
distrugă pe Amaleciţi, ca şi animalele<br />
lor, aşa <strong>cu</strong>m i-a cerut Dumnezeu,<br />
împăratul Saul a fost, mai tîrziu, ucis de<br />
un ama-lecit, şi în acest fel împărăţ<strong>ia</strong> sa<br />
a luat sfîrşit.<br />
Toţi cei ce păstrează „amaleci-tul"<br />
în propriile lor gînduri, vor ti ucişi de<br />
un „amalecit".<br />
lor hotărîre. Ei gîndeau că un astfel de<br />
fapt era drept în ochii lui Dumnezeu. Ei<br />
îşi imaginau că, dacă săvîrşeau o<br />
greşeală, aceasta nu putea fi decît o<br />
greşeală relativă, din moment ce<br />
acţiunea lor, în ea însăşi, era bună —<br />
căci era vorba, în final, de un serviciu<br />
adus lui Dumnezeu. Ei gîndeau, deci, că<br />
un astfel de păcat era total fără<br />
însemnătate. Ceea ce n-au ştiut ei, însă,<br />
este că au fost instantaneu lepădaţi de<br />
Dumnezeu şi pedepsiţi <strong>cu</strong> moartea.<br />
MĂRTURIA ÎMPĂRĂŢIEI ESTE DATĂ DE ASCULTARE<br />
Dumnezeu nu caută să afle dacă noi<br />
predicăm Cuvîntul Său <strong>cu</strong> multă rîvnă<br />
sau dacă sîntem totdeauna gata să<br />
suferim pentru E ; . El vrea să ne vadă<br />
gata de a-L as<strong>cu</strong>lta în orice lucru. Împărăţ<strong>ia</strong><br />
lui Dumnezeu începe în ziua în<br />
care noi îl as<strong>cu</strong>ltăm în mod rbsolut —<br />
fără a face <strong>cu</strong>-<br />
nos<strong>cu</strong>tă opin<strong>ia</strong> noastră, fără a prezenta<br />
raţionamentele noastre, fără a cîrti, a<br />
murmura şi fără a insulta pe nimeni.<br />
Dumnezeu aşteaptă această zi slăvită,<br />
încă de la creaţ<strong>ia</strong> lumii. Cu toate că El<br />
are un Fiu — Primul Năs<strong>cu</strong>t, care a fost<br />
prima roadă a as<strong>cu</strong>ltării, El încă aşteaptă<br />
ca şi cei-<br />
18 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
lalţi fii să devină asemenea Primului Său<br />
Fiu. Oriunde, pe acest pămînt, există o<br />
biserică în care Dumnezeu este as<strong>cu</strong>ltat<br />
<strong>cu</strong> adevărat, este dată o mărturie a<br />
împărăţiei Sale şi Satan este învins.<br />
Satan nu se teme de noi, văzîndu-ne<br />
lucrînd pentru Domnul, atîta timp cît<br />
facem aceasta răzvrătiţi în inima<br />
noastră. El se mulţumeşte să rîdă pe<br />
furiş, cînd ne vede lucrînd după<br />
propriile noastre idei.<br />
Legea mozaică spunea clar că<br />
chivotul Domnului trebu<strong>ia</strong> să fie purtat<br />
de către Leviţi, dar Filistenii cînd l-au<br />
restituit poporului Israel, l-au trimis întrun<br />
car purtat de două vaci. Cînd s-a hotărît<br />
să aducă chivotul în oraşul său,<br />
David nu a întrebat pe Dumnezeu. El a<br />
poruncit, după propr<strong>ia</strong> sa voinţă, să fie<br />
transportat chivotul pe un car tras de boi.<br />
La un moment dat, în timpul<br />
transportului, carul clătinîndu-se,<br />
chivotul a început să se clatine, ceea ce<br />
1-a determinat pe Uza să întindă mîna<br />
spre chivot şi să-1 apuce, pentru a-1<br />
împiedica să cadă. Dar, instantaneu, a<br />
fost lovit de Dumnezeu şi a murit pe loc,<br />
ch<strong>ia</strong>r dacă chivotul nu a căzut, el nu se<br />
găsea pe umerii Leviţilor, unde trebu<strong>ia</strong><br />
să fie, ci pe un car tras de boi.<br />
In tre<strong>cu</strong>t, fusese o zi în care chivotul,<br />
purtat de Leviţi, a trebuit să traverseze<br />
Iordanul ale cărui ape erau învolburate.<br />
Nimic rău nu s-a întîmplat în acea zi.<br />
Acest contrast ne arată că Dumnezeu<br />
vrea mai ales să-L as<strong>cu</strong>ltăm şi nu să-I<br />
dăm sugestii, înainte ca vo<strong>ia</strong> Sa să fie<br />
împlinită în v<strong>ia</strong>ţa noastră, Dumnezeu<br />
trebuie să ne golească de noi înşine,<br />
pentru ca, în acest fel, să nu<br />
întîlnească nici o opoziţie. Slujba<br />
încetează, drumul ei se înfundă, dacă<br />
aducem, fără încetare, gîndurile noastre<br />
omeneşti în exe<strong>cu</strong>tarea ei. Dumnezeu<br />
trebuie să stăpînească, <strong>ia</strong>r oamenii<br />
nu trebuie să-I dea sfaturi.<br />
Iată pentru ce, este important ca<br />
gîndurile noastre să fie date în întregime<br />
la o parte. In tre<strong>cu</strong>t, am găsit libertatea<br />
trăind după propriile noastre mijloace.<br />
Dar a<strong>cu</strong>m, găsim adevărata libertate,<br />
permiţînd gîndurilor noastre să fie<br />
recîştigate de Dumnezeu, pentru a<br />
as<strong>cu</strong>lta de Domnul Isus Hristos. Pierzînd<br />
libertatea noastră, am găsit o adevărată<br />
libertate în Domnul Isus Hristos.<br />
„îndată ce se va săvîrşi as<strong>cu</strong>ltarea<br />
aceasta din partea voastră, sîntem gata<br />
să pedepsim orice neas<strong>cu</strong>ltare" (2<br />
Corinteni 10.6). As<strong>cu</strong>ltarea<br />
desăvîrşită nu este posibilă decît atunci<br />
cînd gîndurile noastre au fost recîştigate<br />
în întregime de El. Toţi cei care gîndesc<br />
că-I pot oferi sfaturi lui Dumnezeu, nu<br />
sînt pe deplin as<strong>cu</strong>ltători. Domnul este<br />
gata să pedepsească orice neas<strong>cu</strong>ltare,<br />
pornind din momentul în care as<strong>cu</strong>ltarea<br />
noastră este perfectă. In ziua în care, ca<br />
adunare de creştini, vom accepta să ne<br />
întoarcem în întregime spre Dumnezeu<br />
pentru a-L as<strong>cu</strong>lta, lăsînd la o parte<br />
propriile noastre idei şi opinii, atunci<br />
Dumnezeu Îşi va putea manifesta<br />
autoritatea Sa pe pămînt. Cum ne putem<br />
noi aştepta ca lumea să as<strong>cu</strong>lte, dacă<br />
însăşi biserica nu dă exemplu ? O<br />
biserică neas<strong>cu</strong>ltătoare nu trebuie să<br />
aştepte ca necredincioşii să as<strong>cu</strong>lte de<br />
Evanghelie*. Cînd biserica va fi<br />
as<strong>cu</strong>ltătoare, atunci Evanghel<strong>ia</strong> va fi<br />
as<strong>cu</strong>ltată de necredincioşi.<br />
Noi toţi trebuie să învăţăm să acceptăm<br />
disciplina, astfel încît gurile noastre să<br />
fie bine instruite şi să nu mai vorbească<br />
în mod uşuratic, inteligenţele noastre să<br />
nu se mai lanseze în argumentări şi<br />
inimile noastre să nu mai dea sfaturi.<br />
Domnul slavei este ch<strong>ia</strong>r în faţa noastră.<br />
Şi în cele din urmă, Dumnezeu îşi va<br />
manifesta autoritatea pe acest pămînt. —<br />
Va urma —<br />
Watchman NEE<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 19
PAGINA FAMILIEI<br />
CU DOMNUL HRISTOS IA MASA<br />
Da, da, ch<strong>ia</strong>r şi la masă trebuie să<br />
stăm <strong>cu</strong> Domnul Hristos. Este partea cea<br />
mai de preţ a vieţii practice.<br />
Cît de mult şi-a întins duşmanul mîna<br />
şi în acest domeniu ! Cum a intrat<br />
păcatul în lume ? Dacă răsfoim numai<br />
puţin Bibl<strong>ia</strong>, găsim că nenorocirea a fost<br />
răs-pîndită de duşman tocmai pe acest<br />
teren.<br />
Noe, un om al lui Dumnezeu, •care<br />
ducea o v<strong>ia</strong>ţă sfîntă, a păcătuit din<br />
pricina beţiei.<br />
Isaac a bine<strong>cu</strong>vîntat pe fiul său Esau<br />
împotriva voii lui Dumnezeu, numai ca<br />
să mănînce un vî-nat bun.<br />
Esau era atît de lacom, încît •şi-a<br />
vîndut dreptul său de întîi năs<strong>cu</strong>t pentru<br />
un blid de linte.<br />
Copiii lui Israel au rătăcit patruzeci<br />
de ani prin pustie, fiindcă păcătuiseră<br />
prin lăcom<strong>ia</strong> lor.<br />
Stăpînitorul acestei lumi şi-a întins<br />
stăpînirea şi la mesele de dragoste ale<br />
celor dintîi creştini.<br />
Cît de mult se păcătuieşte prin<br />
mîncare şi băutură !<br />
Cîţi oameni îşi pricinuiesc moartea<br />
prin băutură, îşi ruinează familiile, îşi<br />
pierd sufletul de dragul băuturii !<br />
Şi ce rol însemnat are mîncarea în<br />
lume ! Cînd se întoarce cineva dintr-o<br />
călătorie, nu vorbeşte întîi de peisajele<br />
măreţe pe care le-a văzut, ci spune, mai<br />
întîi, în ce local a mîncat cotletul cel mai<br />
bun şi unde a băut vinul cel mai bun !<br />
Ca şi cînd omul ar trăi numai pentru<br />
mîncare şi băutură.<br />
Din această pricină, ţinta copilului lui<br />
Dumnezeu este să predea şi acest<br />
domeniu în stăpînirea Domnului şi să<br />
mănînce <strong>cu</strong> Domnul Hristos. Apostolul<br />
Pavel a cerut aceasta, scriind Corinte-<br />
1 Corinteni 10.31<br />
nilor : „Fie că mîncaţi, fie că beţi, fie<br />
că faceţi altceva, să faceţi totul spre<br />
slava lui Dumnezeu" (1<br />
C o r i n t e n i 10.3 1).<br />
Cine stă la masă <strong>cu</strong> Domnul Hristos<br />
îşi va da seama numai-decît că prin<br />
mîncare Dumnezeu ne dă putere să trăim<br />
şi să-I slujim Lui. Acela va vedea în<br />
mîncare şi băutură ceva sfînt şi de mare<br />
preţ. Mîncînd, ne umplem de harul lui<br />
Dumnezeu prin care trăim şi prin care<br />
căpătăm noi puteri pentru a-I sluji. Şi<br />
aceasta nu este un lucru neînsemnat.<br />
Cine mănîncă în cinstea lui<br />
Dumnezeu, pentru cine mîncarea ajunge<br />
un har dumnezeiesc, acela nu va găsi<br />
nimic de criticat, acela nu va spune :<br />
„Aceasta nu vreau, nu-mi place", ci<br />
acela va lua mîncarea <strong>cu</strong> mulţumiri din<br />
mîna lui Dumnezeu.<br />
Dacă mănînci fără Domnul Hristos,<br />
se poate ca un fel de mîncare să vrei să<br />
fie preparat într-un fel şi altă mîncare în<br />
altfel ; o mîncare o mănînci <strong>cu</strong> plăcere şi<br />
alta nu-ţi place. Dacă mănînci <strong>cu</strong><br />
Domnul Hristos, nu ţi se întîmplă aşa<br />
ceva. Pentru tine atunci mîncarea are un<br />
rol mai însemnat decît acela al plăcerii.<br />
Mîncînd, iei puteri noi de la Dumnezeu<br />
pentru a merge mai departe <strong>cu</strong> El.<br />
Frate, ai învăţat să mănnîci <strong>cu</strong><br />
Domnul Hristos ?<br />
Mulţi copii ai lui Dumnezeu nici nu<br />
se gîndesc la aşa ceva ! M-am întîlnit<br />
undeva <strong>cu</strong> un slujitor al împărăţiei lui<br />
Dumnezeu. Seara, am luat <strong>masa</strong><br />
împreună la hotel. El consultă lista de<br />
mîncare. Fel de fel de bucate erau<br />
tre<strong>cu</strong>te pe listă, dar nici una nu era pe<br />
gustul său. în sfîrşit, chemă chelnerul şi-<br />
1 întrebă : „N-aveţi altceva mai bun ?<br />
Pre-<br />
20 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992
paraţi-mi..." Şi dădu comanda. Dar <strong>cu</strong><br />
înştiinţarea : „Să fie aşa şi să nu fie aşa"<br />
! Trebuie să mărturisesc că mi-a fost<br />
ruşine de chelner pentru el. Acela nu se<br />
aşează la masă <strong>cu</strong> Domnul Hristos, deşi<br />
este un slujitor vechi al lui Dumnezeu.<br />
Cititorule, mănînci <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos ? Sau strîmbi din nas, dacă ai<br />
înainte o mîncare care nu-ţi place ? Dai<br />
farfur<strong>ia</strong> la o parte spunînd : „Nu pot să<br />
mă-nînc !" Atunci să ştii că nu mănînci<br />
<strong>cu</strong> Domnul Hristos. Negreşit, pot fi şi<br />
mîncăruri care nu se potrivesc <strong>cu</strong><br />
stoma<strong>cu</strong>l tău. Dar la cei mai mai ţi nu<br />
stoma<strong>cu</strong>l se opune, ci mai degrabă<br />
gustul. Eşti încă legat de plăcerea gustului<br />
?<br />
Aş vrea să întreb pe soţ<strong>ia</strong> ta, s<strong>cu</strong>mpul<br />
meu frate, căci ea ştie mai bine dacă ai<br />
învăţat să mănîci sau nu <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos. Dacă tatăl n-a învăţat, încă, să<br />
mărar, ce <strong>cu</strong> Domnul Hristos, <strong>cu</strong>m o să<br />
înveţe copiii ? în cîte case nu se găsesc<br />
copii, care spun : „Nu-mi place asta !"<br />
Cum ? Ce a preparat mama ta nu-ţi place<br />
? îndrăzneşte im copil să spună : „Nu-mi<br />
place ?•' Ce jignire pentru mamă ! Dar<br />
greşeala nu se vede : „Ei, lasă, Ionele !<br />
Mănîncă mama în lo<strong>cu</strong>l tău". De unde au<br />
copiii îndrăzneala să vorbească în felul<br />
acesta ? Au învăţat de la părinţi. Părinţii<br />
n-au învăţat să mănînce <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos. Cum să înveţe un copil ? Cît<br />
trebuie să învăţăm să mîncăm <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos ! Ce pregătire greşită este<br />
pentru copii, dacă n-au învăţat din casa<br />
părintească să mă-nîco tot şi să nu<br />
critice nimic.<br />
Părinţilor, ch<strong>ia</strong>r copiii voştri, mai<br />
tirziu, nu vă vor mulţumi că i-aţi lăsat<br />
odinioară în vo<strong>ia</strong> lor şi n-aţi fost pentru<br />
ei o pildă bună şi în privinţa mîncării.<br />
Mă tem că multe familii creştine n-au<br />
văzut încă răul în această privinţă. Ce se<br />
vede în multe case este de necrezut.<br />
Cum cresc de încăpăţînaţi, lacomi de<br />
plăceri ch<strong>ia</strong>r copiii credincioşilor. Şi<br />
aceasta numai din vina părinţilor. De<br />
aceea întreb încă odată : Ai învăţat să<br />
mănînci <strong>cu</strong> Domnul Kris<strong>ia</strong>s ? Cînd ai<br />
ajuns să-ţi pui această întrebare şi să dai<br />
răspunsul care trebuie la ea, nu-ţi vei<br />
mai pierde timpul gîndindu-te numai la<br />
ce vei mînca sau ce vei bea. Cu totul<br />
altfel va fi la masă, cînd mănînci <strong>cu</strong><br />
Domnul Isus, căci, de obicei, vremea<br />
mesei de muite ori este singurul prilej<br />
cînd toţi membrii familiei sînt împreună.<br />
Ce prilej minunat de a vorbi prieteneşte<br />
<strong>cu</strong> copiii şi de a le îndrepta privirile în<br />
sus !<br />
Şederea împreună la masă <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos, este un minunat prilej de a slăvi<br />
pe Dumnezeu. Cînd mănînci <strong>cu</strong> Domnul<br />
Hristos, totul se schimbă.<br />
Se întîmplă <strong>cu</strong>mva să nu fi izbutit<br />
mîncarea ? Nu <strong>cu</strong>mva supa are un gust<br />
de fum sau de ars ? Ce este ? De ab<strong>ia</strong><br />
atunci se vede dacă ştie întreaga familie<br />
să mănînce <strong>cu</strong> Domnul Hristos. Cunosc<br />
o familie unde fiecare, de obicei, nu<br />
mănîncă decît o farfurie <strong>cu</strong> supă. Cînd<br />
supa miroase a ars, atunci tatăl familiei<br />
mănîncă două farfurii şi copiii Ia fel. De<br />
ce ? Ei vor să arate s<strong>cu</strong>mpei lor mame,<br />
care este atît de mîhnită de această<br />
păţanie : ,,Vezi, nu este atît de rea !" Cit<br />
de re<strong>cu</strong>noscătoare este gospodina pentru<br />
această a doua farfurie, pentru această<br />
farfurie de dragoste !<br />
N-ai putea şi tu, frate, la tine acasă, să<br />
introduci acest obicei '. Soţ<strong>ia</strong> ta este<br />
destul de mîhnită, cînd i se întîmplă aşa<br />
ceva <strong>cu</strong> mîncarea. Ea n-a fă<strong>cu</strong>t-o spec<strong>ia</strong>l.<br />
Tocmai a venit cineva şi ea a trebuit să<br />
stea de vorbă. Sau copiii cereau ceva.<br />
Numai o clipă n-a putut să vadă de<br />
mîncare. ŞL mîncarea s-a ars. Ce rău îi<br />
pare, cînd aude pe cineva spunînd . „Ce<br />
gust are supa azi ! Nu se poate mînca".<br />
Sau dacă murmuri printer dinţi ceva ce<br />
sună ca<strong>ia</strong> aşa : „Ce mîncare !" — nu<br />
pciţi numa vn<strong>ia</strong> lacrimilor ce se ivesc<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 21
în ochii soţiei tale, dar faci pe mamă săşi<br />
p<strong>ia</strong>rdă trecerea de care se bu<strong>cu</strong>ra în<br />
ţaţa copiilor, pricinuind astfel o mare<br />
pagubă.<br />
Învaţă să mănînci <strong>cu</strong> Domnul Hristos<br />
Atunci va fi mult mai frumos ! Atunci<br />
nu vei ma ţine ca tu să primeşti bucata<br />
cea mai bună. Nu, dacă mănînci <strong>cu</strong><br />
Domnul Hristcs. bucata cea mai bună o<br />
vei lăsa soţiei tale. Căci gîndul<br />
Domnului Hristos nu înseamaă : Numai<br />
eu ! Ci gîndul Lui est;: : Numai tu !<br />
Cit de frumos va fi pentru ai tăi,<br />
dacă-i înveţi ce înseamnă: Să mănînci<br />
<strong>cu</strong> Domnul Hristos .'<br />
Este firesc şi nu mai trebuie să spună<br />
că, la toate acestea, se mai adaugă<br />
rugăciunea şi Cuvîntul Iui Dumnezeu<br />
ce nu trebuie<br />
uitate. Fără rugăciune, un copil al lui<br />
Dumnezeu nu poate mînca. Un copil al<br />
lui Dumnezeu va lua din raîna Lui orice<br />
fel de mîn-care şi-I va mulţumi. Ch<strong>ia</strong>r<br />
dacă ar fi numai o bucată uscată de<br />
pline, copilul lui Dumnezeu, care a<br />
învăţat să mănînce <strong>cu</strong> Domnul Hristos,<br />
mulţumeşte şi pentru această bucată ele<br />
pîine. Căci Domnul Hristos niciodată na<br />
mîncat fără să mulţumească Tatălui.<br />
Să învăţăm şi noi să mîncăm <strong>cu</strong><br />
Domnul Hristos ! Prin mînca-rea şi<br />
băutura noastră, să nu pierdem legătura<br />
<strong>cu</strong> El <strong>cu</strong>m so întîmplă adesea, ci, şi în<br />
timpul mesei, să păstrăm legătura noastră<br />
<strong>cu</strong> Domnul Hristos.<br />
SCRISOARE DESCHISA<br />
Dragul meu !<br />
Mulţumesc pentru scrisoarea ce mi-ai<br />
trimis. Ea m-a fă<strong>cu</strong>t să-mi amintesc de<br />
multe lucruri. A<strong>cu</strong>m, cînd îmi trăiesc<br />
zilele mai mult în casă, este natural ca<br />
tre<strong>cu</strong>tul să-mi fie obiect de gîndire.<br />
în adevăr, de a<strong>cu</strong>m doi ani de cînd am<br />
fost bolnav, nu mi-am revenit niciodată<br />
la o stare mai bună, <strong>cu</strong>m am fost. Ştii,<br />
poate, că am fost bolnav de răceală, care<br />
s-a ridicat ele la picioare în sus şi s-a<br />
oprit la ambii rinichi, dîndu-mi o<br />
infecţie la rinichi. Boala a fost grea,<br />
mortală, dar DOMNUL mi-a prelungit<br />
v<strong>ia</strong>ţa. Cu ce scop ? Nu ştiu ! Cercetîndumă<br />
serios, nu găsesc nimic de modificat<br />
în v<strong>ia</strong>ţa mea. Rămîn la ţinta ce de ani de<br />
zile mi-am ales-o : să urmez<br />
Mîntuitorului meu.<br />
Dacă ar fi <strong>cu</strong> putinţă să încep din nou<br />
v<strong>ia</strong>ţa, la fel aş începe-o, avînd, în plus,<br />
experienţele de de ani de zile, care mi-ar<br />
fi de mare folos pe cale. Da- aceasta nu<br />
este <strong>cu</strong> putinţă, astfel că rămîn la ţinta<br />
aleasă, dorind să slu-<br />
jesc Acelu<strong>ia</strong>şi Bun Stăpîn. Şi dacă o fi<br />
să cad, atunci să cad ca boul pe brazdă.<br />
Prima cădere pe brazdă am avut-o cînd<br />
<strong>cu</strong> boala.<br />
A<strong>cu</strong>m sînt în amurgul vieţii mele şi<br />
totuşi plin de dorinţa de a-I mai sluji<br />
Domnului Isus Hristos, Mîntui torul<br />
meu.<br />
Dacă El voieşte, o singură dorinţă<br />
mai am : să las vouă, urmaşilor mei,<br />
ceva tipărituri. Am strîns multe ! Şi dacă<br />
totuşi nu voi ajunge zilele de a le putea<br />
tipări şi urmaşii mei vor apuca acele<br />
zile, se vor tipări cînd se va putea.<br />
Aş vrea să ating, prin Evanghelie, şi<br />
pe cei din tagma din care am fă<strong>cu</strong>t parte.<br />
Dar aceasta este chestie de viitor !<br />
Nu pot să spun că nu mă gîn-desc,<br />
cînd şi cînd, şi la moarte ; niormîntul şi<br />
putrezirea mă în-fioară, dar nu mă<br />
opresc <strong>cu</strong> gîndul la ele, căci altceva mai<br />
însemnat îmi apare în suflet : AM<br />
VIAŢA VEŞNICA şi în ea voi intra,<br />
aşteptînd lucruri pe care ochiul nu le-a<br />
văzut, urechea nu le-a auzit şi la inima<br />
omului nu<br />
22 CREŞTIN 1/1992
s-au suit (adică nici prin minte<br />
u i-uu tre<strong>cu</strong>t). „Noi nu ne uităm la<br />
lucrurile care se văd, ci la cele «e nu se<br />
văd ; căci lucrurile care se văd, stnt<br />
trecătoare, pe cînd cele ce nu se văd,<br />
sînt veşnice." < 2 C o r i n t e n i<br />
4.18).<br />
Moartea va fi, pentru mine, o lăsare<br />
deplină în mîna DOMNULUI ; ca să<br />
facă <strong>cu</strong> mine <strong>cu</strong>m va crede el de<br />
<strong>cu</strong>viinţă.<br />
Sînt lucruri pe care mintea nu Ie<br />
poate <strong>cu</strong>prinde, dar credinţa da ! ■— şi<br />
se bu<strong>cu</strong>ră de ele, ştiind sigur că le vom<br />
avea. Nu pot să mă amestec într-un<br />
domeniu în «arc nu am fost, dar cred că<br />
va fi minunat.<br />
„Aş dori să mă mut şi să fiu<br />
împreună <strong>cu</strong> Hristos !" — este un <strong>cu</strong>vînt<br />
spus de apostolul Parei, dar eu îl <strong>ia</strong>u si<br />
pentru mine !<br />
„ÎMPREUNA CU HRISTOS !". Ce ar<br />
putea să fie mai bine ? El S-a dus să ne<br />
pregătească un loc .şi ace<strong>ia</strong> va fi un loc<br />
vrednic de CEL ce 1-a pregătit.<br />
Mă opresc însă aici, pentru că mi se<br />
pare că m-am întins destul.<br />
Cînd va fi trecerea mea de pe pâmînt,<br />
nu ştiu ; ştiu însă că mult nu va mai fi.<br />
Am satisfacţ<strong>ia</strong> de a lăsa fraţilor mei o<br />
sală plină. Cît priveşte lucrarea lui<br />
Dumnezeu, în gene-ral, o las în cele mai<br />
bune şi sigure mîini : în mîinile<br />
puternice tile Tatălui nostru ceresc. Ei va<br />
îngriji şi, împotriva tuturor protivnicilor<br />
Lui, o va face să pro-păşească. Este ceva<br />
rău de temut în nădejdea aceasta ? Este<br />
ceva <strong>cu</strong> neputinţă ? Nu văd !<br />
Mulţi au „prezis" lucruri rele în<br />
legătură <strong>cu</strong> aceasta ; că, adică, lucrarea<br />
va muri odată <strong>cu</strong> mine. Eu însă NU mă<br />
învoiesc deloc <strong>cu</strong> acest gînd rău, care<br />
vine, bineînţeles, de la vrăjmaşul<br />
sufletului omenesc. în cazul cel mai rău,<br />
tot mi s-a dat harul să smulg cîteva<br />
suflete din prăpăd şi din pierzare. Cu ele<br />
mă înfăţişez înaintea Domnului şi<br />
Mîntuitorului Isus Hris-<br />
tos, aşa că nu mă voi înfăţişa <strong>cu</strong> mîinile<br />
goale.<br />
Oh ! mi-este teamă ca nu <strong>cu</strong>mva să<br />
aibă cineva impres<strong>ia</strong> că a<strong>cu</strong>m vorbesc<br />
despre mine însumi Eu mă încred pe<br />
deplin în Mîntuitorul şi Domnul meu<br />
Isus Hristos şi numai <strong>cu</strong> El mă laud.<br />
în ce mă priveşte pe mine, în ceea ce<br />
priveşte lucrarea, a<strong>cu</strong>m, la sfîrşitul vieţii<br />
mele pe acest pămînt, îmi pare foarte<br />
sărăcăcioasă şi plină de defecte. Cu cît o<br />
privesc în lumina veşniciei, <strong>cu</strong> atît o<br />
găsesc mai slabă şi plină de <strong>cu</strong>sururi, aşa<br />
că pot spune, <strong>cu</strong> deplină încredinţare :<br />
NUMAI HARUL DOMNULUI A<br />
LUCRAT si de aceea NUMAI LUI SE<br />
CUVINE totdeauna TOATA LAUDA !<br />
Dar zic şi eu, ca şi cosaşul, la sfirşit :<br />
Oh ! de mi s-ar mai da să mai pun odată<br />
mîna pe coasă, <strong>cu</strong>m aş mai cosi ! Şi,<br />
dacă i se dă, trage o brazdă-clouă şi oboseşte.<br />
Du-te, lucrător, la odihnă !...<br />
DOMNUL <strong>cu</strong>noaşte osteneala ta ; ea nu<br />
va fi zadarnică ! (1 Corinteni 15.58).<br />
Toată v<strong>ia</strong>ţa este o şcoală de învăţătură<br />
şi, dacă unele rezultate sînt triste, un<br />
folos din experienţă tot avem !<br />
Mi-aduc aminte de fratele despre care<br />
îmi vorbeşti şi îmi pare bine că îl ai<br />
tovarăş de drum în acea localitate.<br />
Pe cît este <strong>cu</strong> putinţă, caută de te<br />
mişcă mai mult, căci cine ştie cît de<br />
repede se poate înche<strong>ia</strong> v<strong>ia</strong>ţa unu<strong>ia</strong> sau<br />
altu<strong>ia</strong> dintre noi ! Să nu avem regretul că<br />
am fi putut lucra mai mult pentru<br />
DOMNUL şi nu am lucrat ! Aşa regreta<br />
cîndva un frate care a tre<strong>cu</strong>t apoi în<br />
veşnicie. Nu ştiu cîţi dintre noi ar fi<br />
scăpaţi de acest regret ! Să iei bine<br />
seama şi d-ta. LJOMNUL să te bine<strong>cu</strong>vînteze<br />
în orice fel !<br />
Bu<strong>cu</strong>reşti, 7. VII. 1958.<br />
Cu multă dragoste !<br />
Teodor POPESCU<br />
1/1992 ADEVĂRUL CREŞTIN 23
ISTORIOARE ŞI PILDE<br />
ClINElE MISIONARULUI<br />
Un misionar, în concediu în Europa, a<br />
<strong>cu</strong>mpărat un căţeluş de bronz pe care 1-a<br />
dus în Bir-man<strong>ia</strong> unde se găsea cimpul<br />
său de activitate. El a aşezat statu<strong>ia</strong>, la<br />
vedere, în faţa casei. Indigenii, foarte<br />
intrigaţi, l-au întrebat pe evanghelist :<br />
— Pentru ce ai pus dinele în faţa uşii<br />
?<br />
— Pentru că sînt adesea singur şi am<br />
nevoie de un dine care să mă protejeze<br />
şi, noaptea, să mă avertizeze de pericol.<br />
Oamenii începură să rîdă.<br />
—■ Dar cîinele tău nu vede nimic, nu<br />
aude nimic, nu latră, nu muşcă. Cum<br />
poate el să te păzească de hoţi ?...<br />
Cîinele tău nu e decît un bronz.<br />
— Ah, ah, spuse misionarul,<br />
Isa<strong>ia</strong> 46.6 ; 1 Tesaloniceni 1.9-10<br />
şi idolii voştri din ce sînt fă<strong>cu</strong>ţi ? Din<br />
lemn, p<strong>ia</strong>tră sau metal. Ei nu văd şi nici<br />
nu aud mai bine decît cîinele meu. Şi voi<br />
vă proşter-neţi înaintea lor. Voi îi rugaţi<br />
şi aveţi pretenţ<strong>ia</strong> că vă protejează.<br />
Dumnezeu singur este adevăratul<br />
Dumnezeu care a dat pe Fiul Său pentru<br />
voi. Abandonaţi aceşti idoli zadarnici şi<br />
întoarceţi-vă <strong>ia</strong><br />
Noi nu sîntem poate pagini, dar<br />
avertismentul apostolului loan este<br />
mereu actual : „Păzi-ţi-vă de idoli (1<br />
loan 5.21). Idolii noştri se as<strong>cu</strong>nd sub<br />
nume bine <strong>cu</strong>nos<strong>cu</strong>te : Bani, Plăceri,<br />
Ambiţii, Renume şi multe altele. Ele<br />
acaparează duhul nostru şi <strong>ia</strong>u în mima<br />
noastră lo<strong>cu</strong>l care nu aparţine decît lui<br />
Dumnezeu.<br />
O MICĂ EXPERIENŢA, O LECŢIE MARE<br />
Fiul meu, în vîrstă de şase ani, de cîte<br />
ori ducea lipsă de ceva. avea obiceiul să<br />
alerge la biroul meu pentru a căuta<br />
ajutor si sfat.<br />
într-o zi, cînd eram foarte absorbit,<br />
<strong>ia</strong>tă-1 bătînd la uşă : „Intraţi !" şi<br />
omuleţul avansa.<br />
— Ei bine, A. ce doreşti ?<br />
— Nimic tată, aş vrea numai să fiu<br />
lîngă tine. Şi se aşeză într-un colţ, foarte<br />
mulţumit.<br />
Fiul meu mi-a dat în acea zi o mare<br />
lecţie. Noi no adresăm <strong>cu</strong> plăcere Tatălui<br />
nostru ceresc cînd<br />
Psalmul 73.28 ; loan 15.9<br />
aveam nevoie de ajutor ; niciodată El nu<br />
ne respinge şi nici nu ne reproşează<br />
inoportunitatea. El poate să ne facă<br />
uneori să aşteptăm sau ch<strong>ia</strong>r să ne refuze<br />
ceea ce-i cerem, dar niciodată nu ne<br />
îndepărtează din prezenţa Sa.<br />
Dar să mergem la El şi fără altă<br />
dorinţă decît aceea de a ră-mîne în<br />
comuniune (partăşie) <strong>cu</strong> EI. Să ne<br />
aşezăm la picioarele Lui, ca Măr<strong>ia</strong> la<br />
picioarele Dom-"ului Isus, pentru a gusta<br />
apropierea Sa. Ce mare bu<strong>cu</strong>rie va fi<br />
pentru El !<br />
APARE LA DOUA LUNI SUB CONDUCEREA<br />
UNUI COLEGIU DE REDACŢIE<br />
■COSTUL UNUI ABONAMENT ANUAL ESTE DE 120 LEI PRIN<br />
CONT NR. 45.10.10.32 LA B.C.R. FILIALA SECTOR 5<br />
BUCUREŞTI<br />
Tipărit la ROMCART S.A. — Bu<strong>cu</strong>reşti<br />
24 ADEVĂRUL CREŞTIN 1/1992