Umbra mea, dar mai ales în Avatarii faraonului Tlà. Liviu Rebreanu îlredimensionează într-un roman despre predestinare, dragoste şi moarte, Adam şiEva.Făuritor de mituri, Eliade va împleti în Tinereţe fără de tinereţe obsesiapermanentă a omului de a trăi veşnic într-un spaţiu în care moartea nu poatepătrunde, cu mitul metempsihozei. O ciudată metamorfoză asociată transferuluimagic vom întâlni la Vasile Voiculescu în nuvela Lipitoarea. Laurenţiu Fulga înDubla crimă a sorei Diana va prezenta o stranie reîncarnare a cuplului Diana –Alexandru la un interval de o mie de ani. Condiţionând Erosul de iminenţaThanatosului, Fulga ne prezintă două poveşti de iubire ale aceloraşi suflete,condamnate să reitereze aceeaşi schemă a destinului.Prolific în proza noastră fantastică s-a dovedit a fi şi mitul lui Orfeu.Întemeietor de iniţieri şi mistere, el are extraordinara capacitate de a-şi fermecaascultătorii. Deşi este un simbol al luptătorului (coboară în Infern), nu poate întrupaînsă învingătorul. Este în stare să domolească răul, dar nu reuşeşte să-l îndepărteze,să-l distrugă. Eliade compară cultul lui Orfeu cu cel al lui Zalmoxis. El îl considerăsimbol al armoniei şi al împăcării contrariilor prin faptul că se aşează sub semneleconjugate ale lui Apollo şi Dionys. Istoricul religiilor utilizează mesajul orfic înnuvela În curte la Dionis. În romanul Nouăsprezece trandafiri, Anghel DumitruPandele este autorul unei piese de teatru despre mitul coborârii lui Orfeu în Infern.Ca şi Orfeu, eroul, deşi este învins în planul vieţii profane, poate să-şi acceptemoartea, căci ea oferă o cale de transcendere a limitei umane. Pandele este un Orfeucare a uitat de adevărata Euridice, a zărit-o pentru o clipă şi a devenit apoi amnezic.Laurenţiu Fulga este autorul romanului Moartea lui Orfeu în care mituldevine un pretext de meditaţie asupra iubirii şi a morţii. Orfeu modern, pentru eroupropria memorie devine un Infern. În Salvaţi sufletele noastre rolul orfic estepreluat de mama lui Heronim, care l-a salvat în copilărie refăcând drumul spreInfern, coborând acolo unde sălăşluieşte Moartea. Acest mit în prozele autorilorromâni permite o patetică meditaţie pe tema şanselor Iubirii, ale omului şi creaţiei înfaţa Morţii.22
Deşi neaşteptată, deosebit de productivă estetic este apariţia cuplului Isis –Osiris din mitologia egipteană. Cele două zeităţi întrupează nu doar povestea uneimari iubiri, ce reuşeşte să înfrunte moartea, dar Isis este soţia credincioasă,protectoarea iubirii şi stăpâna destinului, în timp ce Osiris este împăratul lumii dedincolo, stăpânind moartea şi reînvierea. Instituind legile şi obiceiurile, orientândomul spre mântuirea veşnică, acest cuplu mitic este invocat de Eminescu înAvatarii faraonului Tlà, dar şi de Liviu Rebreanu în capitolul Isit din romanulAdam şi Eva.Spirit suprem al răului, ce ispiteşte stabilitatea morală şi religioasă a omului,Diavolul este un motiv frecvent în proza fantastică. Asociat cu lumea Infernului, cuîntunericul pământului şi cu lumea morţilor, este prezent în toate mitologiile,simbolizând răul universal, tulburător al sufletului. În fantastic, înfăţişarea şifuncţiile malefice au variat de la scriitor la scriitor. Ruben din nuvela eminescianăSărmanul Dionis este o întrupare pizmaşă a unui Mefisto de substanţă satanică.Portretul lui, ca şi cel al lui Călifar (Gala Galaction), este o reminiscenţă a pedepseiprimordiale. Ion Luca Caragiale în Kir Ianulea prezintă într-o manieră ironicăierarhia strictă a Iadului, utilizând parodia demistificatoare. În La hanul luiMânjoală, viziunea asupra Diavolului este diferită, perspectiva ironică fiindînlocuită de groaza provocată de prezenţa vrăjilor care au ca partener pe Satan,metamorfozat în ied sau pisică. Rebreanu, în capitolul Maria din Adam şi Eva,prezintă o ciudată metamorfozare. El i se arată în plan oniric călugărului Adeodatus,sub formă de câine, animal htonian şi infernal. O imagine terifiantă o întâlnim înDomnişoara Christina de Mircea Eliade. Pentru a îndepărta frica şi dezgustul luiEgor, strigoaica îi face simţită prezenţa celuilalt, a Diavolului.În De vorbă cu necuratul, Ion Minulescu proiectează această figură în viaţacotidiană diminuând teroarea specifică. Motivul devine un savuros pretext al unordezvăluiri moral-sociale. Prezentarea este aproape parodică, elementul supranaturaldevenind treptat convenţional şi mult domesticit.Pactul cu Diavolul este surprins prin intermediul unui personaj legendar dinlumea germanică medievală, ce simbolizează străvechea aspiraţie umană cătretinereţea perpetuă: doctor Faustus. În Sărmanul Dionis despărţirea simbolică de23
- Page 1 and 2: MINISTERUL EDUCAŢIEI, CERCETĂRII
- Page 3 and 4: Formă a împlinirii spirituale, iu
- Page 5 and 6: dragostea-gust, dragostea-vanitate.
- Page 7 and 8: timp, nu reprezintă o catastrofă
- Page 9 and 10: (la persoana a treia); la polul opu
- Page 11 and 12: MĂŞTILE FANTASTICULUIOglindind es
- Page 13 and 14: psihologică a problematicii fantas
- Page 15 and 16: de întâmplări cât de atitudinea
- Page 17 and 18: cea mai directă şi complicată a
- Page 19 and 20: FANTASTICUL ÎNTRE MIT ŞI SIMBOLIu
- Page 21: mitologie. Mircea Eliade este consi
- Page 25 and 26: memoriei, amnezia individuală sau
- Page 27 and 28: CARAGIALE - O ALTĂ LUME-LUMESurpri
- Page 29 and 30: jumătăţilor androginului. Căuta
- Page 31 and 32: MIRCEA ELIADE - PERSPECTIVA MITICĂ
- Page 33 and 34: LAURENŢIU FULGA ÎNTRE PARADIS ŞI
- Page 35 and 36: II. REFERINŢE CRITICE1. Adam, Jean
- Page 37 and 38: 53. Conte, Rosa Del, Eminescu sau d
- Page 39 and 40: 98. Glodeanu, Gheorghe, Fantasticul
- Page 41 and 42: 148. Pop, Ion, Avangardismul poetic