note de lectură - Oglinda literara
note de lectură - Oglinda literara
note de lectură - Oglinda literara
- No tags were found...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Coperta 1: Francisco <strong>de</strong> Zurbarán:Închinarea păstorilorÎn acest număr:• A<strong>de</strong>lina Dozescu• Adrian Gavrilescu• Adrian Irvin Rozei• Adrian Munteanu• Al. Florin Ţene• Alexandru Cucereanu• Alexandru Bulandra• Alexandru Cetăţeanu• Alexandru Jebeleanu• Alexandru Stanciu• Alexandru Stanciu• Alexandru Stanciu• Alina Costache• Ana Maria Balaş• Anastasia Dumitru• Ancelin Rosetti• Anda Bejan• Andrei Novac• Angela Baciu• Bogdan Ulmu• Camelia Ciobotaru• Carmen Focşa• Cezarina Adamescu• Constantin Miu• Corina Ienăşel• Cornel Galben• Cornel Ungureanu• Corneliu Vasile• Cristian Neagu• Cristian Tiberiu Popescu• D.C. Manolescu• Dan Brudaşcu• Daniela Gîfu• Dumitru Matală• Dumitru Pană• Efim Tarlapan• Elda Kokoneshi• Eric Ludwig Biberger• Fănuş Neagu• Felix Nicolau• Felix Sima• Florentin Smarandache• Gabriel Funica• Geo Vasile• George Anca• Georgeta Vioreanu• Georgiana Ne<strong>de</strong>lcu• Gheorghe Andrei Neagu• Gheorghe Minulescu• Gheorghe Mocanu• Gheorghe Postelnicu• Gheorghe Suchoverschi• I.D. Sicore• Iancu Grama• Ioan Dumitru Denciu• Iolanda Bob• Ion Lazu• Ion Micheci• Ion Pachia Tatomirescu• Ion Popescu Brădiceni• Ion Predoşanu• Ionel Bota• Ionel Necula• Irina Nechit• Isabela Vasiliu-Scraba• Jean Narciso Bispo Moura• Laurenţiu Sălăgian• Liliana Ursu• Liviu Comşia• Liviu Pen<strong>de</strong>funda• Liviu Ţigla• Lucia Cherciu• Lucia Dărămuş• Lucian Perţa• Mariana Vârtosu• Marin Ifrim• Mario Castro Navarrete• Marius Chelaru• Marlena Lică Maşala• Matei Romeo Pitulan• Menuţ Maximinian• Mihai Antonescu• Mihai Ganea• Mihai Hlihor• Mircea Homescu• Mircea Radu Iacoban• Mircea Sevaciuc• Mircea Truică• Miron Ţic• Monica Dănilă• Monica Grosu• Nae Georgescu• Neculai Iştoc• Nicolaie Dorel Trifu• Paul Spirescu• Petre Abeaboeru• Petre Moldoveanu• Petru S. Hyamat• Radu Cosmin• Robert Toma• Salvador Allen<strong>de</strong> Gossens• Sergiu Matei Lucaci• Stan Bu<strong>de</strong>anu• Ştefan Ciobanu• Ştefan Zeletin• Ştefania Oproescu• Svante Svahnström• Teodor Codreanu• Tudor Cicu• Valeria Manta Tăicuţu• Valeriu Cuşner• Valeriu Rusu• Vasile Andru• Vasile Toma• Victor Eftimiu• Victor Martin• Victor Sterom• Violeta Ion• Virgil Carianopol• Virgil Diaconu• Virgil Lovin• Viviana Poclid Dehelean• Vlad Pohilă• Vlad ZbârciogÎn numele libertăţii absolute <strong>de</strong> exprimare, autoriirăspund în mod direct <strong>de</strong> conţinutul materialelorpublicate sub semnătura proprie."Cititorii din străinătate se pot abona prin S.C.Rodipet S.A. cu sediul în Piaţa Presei Libere nr.1, Corp B, Sector 1, Bucureşti, România laP.O. Box 33-57, la fax 0040-21-318.70.02 saue-mail abonamente@rodipet.ro;subscriptions@rodipet.ro sau on line la adresawww.rodipet.ro".OGLINDAliterarãApare sub egida Uniunii Scriitorilor din România şiface parte din Asociaţia Publicaţiilor Literare şi Editurilordin România (APLER) şi Associazione <strong>de</strong>llaStampa Estera din Italia, membru fondator alAsociaţiei Revistelor şi Publicaţiilordin EuropaEditată <strong>de</strong> S.C. ZEDAX Focşani cu sprijinulConsiliului Ju<strong>de</strong>ţean Vrancea,Asociaţiei Culturale "Duiliu Zamfirescu" şi aDirecţiei pentru Cultură, Culte şi PatrimoniuCultural Naţional VranceaREDACŢIARedactor şef: Gheorghe Andrei NeaguRedactor şef adj: Gabriel FunicaSenior editori: Laurian Stănchescu, Daniel Stuparu,Liviu Comşia, Florentin Popescu, Valeria MantaTăicuţu, Adrian Dinu Rachieru.Secretar literar: Ştefania OproescuRedactori: Ioan Dumitru Denciu, Mariana Vârtosu,Gheorghe Mocanu, Florin Paraschiv, Cosmin Dragomir,Constantin Miu, Theodor Codreanu, Lili Goia, SavaFrancu, Ioana Petcu, Ion Deaconescu, Constantin Ghiniţă.Secţia externe: Matei Romeo Pitulan, CarmenSăpunaru, Nicolette Franck, Mihaela Albu, MarlenaLica Masala, Adrian Irvin Rozei.Administraţie: Mircea GhintuialăTehnoredactare: Adrian MirodoneCulegere: Ionica DobreOGLINDAliterară o puteţi citi şi pe site-ulwww.oglinda<strong>literara</strong>.roactualizat <strong>de</strong>:www.bootsoftware.comşi www.seven.comE-mail:gheorgheneagu@yahoo.comISSN 1583-1647ADRESA REDACŢIEI:str. Dr. Ing. Ion Basgan, bl. 8,ap. 6, Focşani, jud. VranceaMobil: 0722-284430Revista figurează la poziţia 4699în Catalogul Presei RomâneAbonamente numai prin RODIPETRevista se află şi la chioşcul Muzeului Literaturii RomâneATENŢIE: ÎN CURÂND REVISTA SE VADISTRIBUI NUMAI PE BAZĂ DE ABONAMENTPRIN RODIPET SAU POŞTA ROMÂNĂ.3918www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Literatura <strong>de</strong> piaţăEDITORIAL19 octombrie 2008, postul Realitatea – 10 pentru România.Invitaţi: FlorinIaru, Ştefan Agopian, Răsvan Popescu, Daniel Cristea Enache, Tudor Octavian,Ion M. Ioniţă.Din Frankfurt, <strong>de</strong> la Tîrgul Internaţional <strong>de</strong> Carte,Carmen Muşat şi Gabriela Adameşteanu.Prin telefon Cristian Tudor Popescuşi Adrian Păunescu.Mo<strong>de</strong>rator Mihai Tatulici.oarte bine că o televiziune cu audienţăs-a gîndit, în cadrul unui pro-Fiect mai larg, să propună publicului oserie <strong>de</strong> scriitori cu suprafaţă, fie eipoeţi, prozatori, eseişti, critici literari.Ceea ce trebuie să recunoaştem nu-i puţin lucruraportat la irealităţile noastre mediate, principalfurnizor <strong>de</strong> rating şi profit. În mod normalaceastă <strong>de</strong>zbatere asupra „chestiunii” literare,în mai mult <strong>de</strong>cît incipienta noastră societate <strong>de</strong>consum, ar fi trebuit să fie găzduită frecvent <strong>de</strong>către TVR Cultural. Post finanţat <strong>de</strong> la buget,<strong>de</strong>dicat, cel puţin <strong>de</strong>clarativ, vieţii şi valorilor culturale.De ani buni şi în ciuda eforturilor(?)această televiziune unică în peisajul televizionisticromânesc şi poate european, nu reuşeştesă atragă din păcate în mod <strong>de</strong>osebit atenţia,să se impună pe acel 0,5% segment onorabil<strong>de</strong> audienţă, după statisticile occi<strong>de</strong>ntale. Mainou a apărut un TVR 3 care să asigure transmisiuniregionale şi un, <strong>de</strong>ocamdată, misteriosTVR info. Dacă tot plîngem pe umerii culturii române(fără <strong>de</strong> care n-am mai avea <strong>de</strong>spre cesă vorbim cu emoţie în glas indiferent <strong>de</strong> prilej,însăşi pronunţarea cuvîntului „cultură” poateumple <strong>de</strong> respect evlavios o adunare similar cuacel „şi s-a ridicat la ceruri”) atunci <strong>de</strong> ce nu „canalizăm”banii, mai ales că sînt publici, sprelocul, zicem noi vital, al unei naţiuni şi anumecultura? Observ că, în general, intelectualii românise solidarizează şi iscălesc felurite apeluri,<strong>de</strong> cele mai multe ori cu efect relativ şiscapă din ve<strong>de</strong>re posibilitatea <strong>de</strong> a avea controlulasupra celor două principale mijloace <strong>de</strong>informare culturală, Radio România Cultural şiTVR Cultural. De altfel, sîntem revoltaţi <strong>de</strong> prestaţiaprofund ne-culturală a televiziunilor comerciale.Nuştiu ce face foarte exact doamnaDaniela Zeca Buzura (directorul sau managerulTVR C., mo<strong>de</strong>ratoarea emisiunii „Ceva <strong>de</strong> citit”,autoarea cărţilor „Jurnalismul <strong>de</strong> televiziune” şi„Totul la ve<strong>de</strong>re.Televiziunea după Big Brother”,lector la catedra <strong>de</strong> presă a Facultăţii <strong>de</strong> ŞtiinţeleComunicării – Universitatea Bucureşti) însăpostul pe care îl conduce, strategic în economiaculturală a ţării, nu se ridică <strong>de</strong>loc la un niveloptim <strong>de</strong> receptare.Sau fiind singurul astfel <strong>de</strong>post ne convingem <strong>de</strong> la o zi la alta că merge şiaşa? Sigur că o televiziune nu poate rezolva,oricîte emisiuni ar face, complexitatea problemelorunui artist, unui creator, dar poate să-l familiarizezecu publicul, poate să-i promovezeprofesionist activitatea şi creaţia.Cam aceastafiind şi părerea unanimă a celor prezenţi în studioulRealităţii.Nu pentru că n-am avea scriitoribuni, competitivi, ci mai cu seamă faptul căaceşti scriitori, cărţile lor, nu sînt competent promovate.Nuavem încă acea maşină <strong>de</strong> fabricatsuccesul, complementară editurilor, industriei tipograficeşi librăriilor.Ne lipseşte instituţia agentuluiliterar, esenţială într-o economie <strong>de</strong>piaţă.Lucru <strong>de</strong>monstrat în direct <strong>de</strong> CarmenMuşat, prezentă la Tîrgul Internaţional <strong>de</strong> Carte<strong>de</strong> la Frankurt, care a ţinut să relateze în primulrînd faptul că aici, graţie unei organizări performantea standului <strong>de</strong> carte românească, cinciscriitori (Gabriela Adameşteanu, Nora Iuga, DanLungu, Lucian Dan Teodorovici, Bogdan Suceavă)au încheiat contracte cu edituri străine.Dacă „situaţiunea” literară e mai curînd proastăaceasta se datorează şi scriitorului pe care nulmai interesează ce se întîmplă cu manuscrisulsău, ce formă va lua ca produs finit. De obiceise lasă totul în seama tipografului a cărui activitateprofitabilă este tipărirea <strong>de</strong> etichete, carnete<strong>de</strong> sănătate, chitanţiere.Cam ca altădatăcînd nu se găseau blugi, luai niscai tercot, mergeaifuga la croitor şi din cele povestite <strong>de</strong> tineel îţi încropea, dacă nu patina prea mult creatorpe i<strong>de</strong>ia ta, ceva asemănător cu originalul.Aveaiîntr-un fel blue-jeans, erai la modă. Aşa şi acum,ai într-un fel carte. Fără a fi neapărat lamodă.Bine că apare cartea nu cred că ar trebuisă mai mulţumească pe cineva.Oricît <strong>de</strong> materialist,<strong>de</strong> mercantil ar suna, cartea este un „produs”care, mai întîi <strong>de</strong> toate, trebuie ambalatseducător.Trebuie să aibă un titlu obsedant.Trebuiesă aibă un conţinut interesant.Toate la unloc trebuie să convingă cumpărătorul/cititorul săscoată banii din buzunar.O carte <strong>de</strong> succes trebuiesă fie şi pe placul coafezei şi pe placul exigentuluicritic literar, caz în care vorbim <strong>de</strong>„best-seller” adică bună <strong>de</strong> vîndut.Pentru a temperasensul <strong>de</strong>preciativ atribuit „literaturii <strong>de</strong>piaţă”. Există o preju<strong>de</strong>cată potrivit căreia principiilemarketingului nu ar favoriza pe a<strong>de</strong>văraţiiscriitori şi a<strong>de</strong>vărata lor literatură.Fără aaduce un elogiu capitalismului, cu tot amoralismulşi precarităţile lui, nu putem să nu amintimpe Mihail Sadoveanu, Camil Petrescu, TudorArghezi, Cezar Petrescu, Liviu Rebreanu, MirceaElia<strong>de</strong>, G. Călinescu, Lucian Blaga scriitoricare s-au format şi au cunoscut gloria literară înplină societate burgheză a cărei piaţă <strong>de</strong>carte(în absenţa televiziunii şi a „stăpînilor” <strong>de</strong>mai tîrziu) funcţiona <strong>de</strong> <strong>de</strong>parte mai eficient<strong>de</strong>cît astăzi.Au urmat după 1945 „iluziile literaturiiromâne” cum bine spune criticul şi istoriculliterar Eugen Negrici, cînd i<strong>de</strong>ologicul şi disocierea<strong>de</strong> i<strong>de</strong>ologic a făcut legea mai subtilă acărţii în comerţul socialist.În cadrul C.A.E.R.Marin Preda reuşea o formulă <strong>de</strong> succes cu„Cel mai iubit dintre pămînteni” ca şi Sergiu Nicolaescuîn cinematografie cu unele filme alesale.Nu trebuie să-i reinventăm acum pe Duleaşi Dumitru Popescu-Dumnezeu ca unii scriitorisă-şi <strong>de</strong>a a<strong>de</strong>vărata lor măsură artistică.Deşi unpic <strong>de</strong> cenzură stimula interesul pentru carte şi<strong>lectură</strong>.Am,totuşi presentimentul că oricîte emisiuni,mese rotun<strong>de</strong>, talk-show-uri am realiza şioricîtă amabilitate, har şi dispoziţie ar avea cinevaca să ne înveţe alfabetul tehnic al pieţei,pentru încă o bună bucată <strong>de</strong> vreme, agendaculturală ne-o va face Magda lu’ Tolea sau Simona„Intelectual”.www.oglinda<strong>literara</strong>.roGabriel FunicaDacă tot plîngempe umerii culturiiromâne (fără <strong>de</strong>care n-am maiavea <strong>de</strong>spre ce săvorbim cu emoţieîn glas indiferent<strong>de</strong> prilej, însăşipronunţarea cuvîntului„cultură” poateumple <strong>de</strong> respectevlavios o adunaresimilar cu acel „şis-a ridicat la ceruri”)atunci <strong>de</strong> cenu „canalizăm”banii, mai ales căsînt publici, sprelocul, zicem noivital, al unei naţiunişi anume cultura?Observ că, în general,intelectualiiromâni se solidarizeazăşi iscălescfelurite apeluri, <strong>de</strong>cele mai multe oricu efect relativ şiscapă din ve<strong>de</strong>reposibilitatea <strong>de</strong> aavea controlul asupracelor două principalemijloace <strong>de</strong>informare culturală,Radio RomâniaCultural şi TVRCultural.3919
JURNALTri<strong>de</strong>nt şi şanselepostrevoluţionareale filmului(urmare din numărul anterior)(Nu ştiu cât <strong>de</strong> bine sunt cunoscute cititoruluicele trei volume-jurnal intitulate “Despre regi,saltimbanci şi maimuţe”. Primul volum se ocupa<strong>de</strong> trecerea mea prin teatru, al doilea, <strong>de</strong> ratareaunor relaţii şi proiecte literare, al treilea, <strong>de</strong> <strong>de</strong>venireaunor universuri insulare. Volumul al patrulea,din care fac parte aceste pagini se opreşte înlumea filmului. Cartea e în curs <strong>de</strong> apariţie la EdituraPalimpsest.)(JJ. Fitzcarraldo) Griffith nu avea cum să facă filmul.Nu mai avea mult <strong>de</strong> trăit, „Eşti sigur că e terminat?” m-a întrebatrâzând mânzeşte Jo. Ţi-a spus el? Nu trebuia să-mispună, <strong>de</strong> ce să-mi spună? Am simţit eu. Griffith avea în jurulcapului un cerc, o aură care se termina. Jo Schenk m-a întrebatdacă o are şi el. O avea. Era vesel, <strong>de</strong>scoperise noualogodnică a Americii. A găsit exact <strong>de</strong> ceea ce era nevoie. Eo Mary Pickford cu sex. E mică, dolofană, dar atât cât trebuie.E orfelină. Se mişcă prea mult. O a<strong>de</strong>vărată logodnicătrebuie să fie astăzi somnoroasă, râse Jo. Te rog să faci câtevaşedinţe <strong>de</strong> hipnoză cu ea, mă rugă marele boss. Vreausă <strong>de</strong>a impresia că ar vrea să doarmă. Şi apoi, dintr-odată:are prea mult sex, domnule, şi i se citeşte pe faţă! Măcar faţaei să arate adormită!Era într-o încăpere alăturată; o chemă, femeia întinseun zâmbet vioi ca un stol <strong>de</strong> promisiuni. Din creştet până-ntălpi nu era <strong>de</strong>cât femeie. La Marlene Dietrich, <strong>de</strong> pildă simţeaicorpii străini: gândul nu putea pătrun<strong>de</strong> într-însa, seoprea în celelalte gânduri ale ei. Trebuia să ocolească oseamă <strong>de</strong> baraje. Prin Marilyn puteai trece ca şi când ea n-ar fi fost. Ca şi cum ea ar fi vrut acest lucru.Am încercat cu câteva pase simple. Spre surprin<strong>de</strong>reamea, n-au avut nici un efect. Pe urmă, la fel <strong>de</strong> surprinzător,a căzut într-un somn greu, pe care mi-era teamă căn-o să-l pot ţine sub control. Jo era fericit, toate îmi ieşeau!Eu eram cel chemat să mă ocup <strong>de</strong> educaţia noii logodnici aAmericii! El a făcut totul la Hollywood, el şi fratele său. Darel a avut această şansă. O găsise. Nu ţi se întâmplă <strong>de</strong> preamulte ori în viaţă.Marilyn dormea cu ochii <strong>de</strong>schişi, lângă noi. Mă temeamsă o trezesc. Nu cred că mă voi putea ocupa <strong>de</strong> ea, i-am spus. Jo nici nu voia să audă. O să mă ocup. Are un corpgenial. Pot să mă conving.Am plecat împreună cu ea, avea un corp genial. Amtrezit-o mult mai uşor <strong>de</strong>cât mă aşteptam. M-a întrebat dacăam făcut dragoste. Nu, nu,nu. Nu mă interesa asta.În orfelinat făceau dragoste cu ea când dormea. Şi ru<strong>de</strong>leei făceau dragoste cu ea când ea dormea. Se trezea şinu îndrăznea să spună nimic: se bucura prea tare şi-i erafrică să nu-şi sfâşie această bucurie. Cum sfâşie am zis.Aşa, sfâşie. Ca şi cum iei o bucată <strong>de</strong> pânză. Şi tragi <strong>de</strong> eacu putere. Se fac două sau trei sau cinci bucăţi inutile şi pline<strong>de</strong> aţe. Ce să faci cu bucăţelele?Avea un somn neobişnuit, cu prăbuşiri adânci, incontrolabile.Că<strong>de</strong>a în trup, în trupul celălalt. Îmi era frică să ohipnotizez, <strong>de</strong>şi cred că aerul ei somnolent din primele filmemi se datorează. Cred că mă laud. Sigur că eu am convorbitcu ea când era în somn. Dar ea avea o vocaţie specialăa somnului, a retragerii în inerţiile somnului. Ştia sau puteaface corp comun cu ceilalţi, cu materiile vegetale dinpreajmă.Corp comun: îmi povestea senzaţiile pe care le simţea3920www.oglinda<strong>literara</strong>.rola orfeli nat când făceau duş.Apa nu trecea prin ea, treceaprin prietenele ei care erauea. N-am înţeles <strong>de</strong>spre ceera vorba, presupuneam căîmi povestea <strong>de</strong>spre micilelesbiene din asemenea instituţii.Pe urmă, când într-uncinematograf privat am văzuto masă <strong>de</strong> oameni goi legănându-seîntr-un ritual budist,mi-am dat seama ceînseamnă corp comun. Dupăce m-am întors <strong>de</strong> la Katmanduaş fi vrut s-o întâlnesc.Era însă căsătorită cuArthur Miller, un scriitor careputea <strong>de</strong>teriora tot ceea cemai rămăsese în ea viu. Şiam renunţat.Cornel UngureanuMeji<strong>de</strong>s a murit în <strong>de</strong>cembrie 1947, la două zile dupăce îmi predase, cu un gest ridicol <strong>de</strong> solemn, caseta cu filmele.Bineînţeles că imediat după moartea lui am <strong>de</strong>schiso.Fiecare film avea etichete care explicau împrejurărilerealizării filmului. În toate filmele era el, el în persoană, el latreizeci, el la patruzeci, la cincizeci <strong>de</strong> ani, el, posesorul unuifalus inuman, care îşi găsea cu greu corespon<strong>de</strong>ntul feminin.Primele sale partenere erau femei oarecare. Următoarele<strong>de</strong>veniseră însă celebre, Dumnezeule, cât <strong>de</strong> celebre!Lângă casete, era testamentul lui către mine. Îmi scriacă în epoca noas tră lumea se trage în sex. Ea urmează unlung itinerar al că<strong>de</strong>rii, itinerar pe care noi, puţinii, cei carene recunoaştem, trebuie să <strong>de</strong>săvârşim răul. Căci răul apareflancat <strong>de</strong> mulţi, <strong>de</strong> foarte mulţi paraziţi, <strong>de</strong> multe elementeperturbante. De la cucerirea Mexicului <strong>de</strong> către Cortez, răul,care ar fi trebuit să fie forţa coagulantă a Istoriei, a apărut <strong>de</strong>foarte puţine ori în stare pură.Datoria lui — şi acum a mea — e aceea <strong>de</strong> a purificarăul. La începutul secolului mai erau în Mexic câţiva careştiau cum se face asta. Deţineau forţe magice şi ştiinţe secrete.El nu posedă aşa ceva, sau nu în măsura în care le posedauei. Şi nu cre<strong>de</strong> că ar mai exista în Mexic mai mult <strong>de</strong>o persoană sau două care ar şti mai multe <strong>de</strong>cât ştie el. Ceeace el ştie — şi ştie foarte clar — e că el a fost un ales. Unuldintre acei oameni care a trecut prin lume cu misiunea <strong>de</strong> apurifica răul. El, care s-a creştinat şi aşteaptă venirea a douaa Mântuitorului, ştie că a purifica răul înseamnă a aduce cevamai aproape <strong>de</strong> noi Apocalipsa.Erau două file scrise într-o englezească lamentabilăpe care aş fi fost gata să le cred cuvânt <strong>de</strong> cuvânt dacă Meji<strong>de</strong>snu ar fi stre curat spre sfârşit câteva propoziţii în careexplica <strong>de</strong> ce s-ar putea să nu fiu moştenitorul lui. M-a recunoscut,dar nu e chiar sigur. Aci, în buricul pământului, efoarte greu să fii sigur <strong>de</strong> ceva.Şi atunci <strong>de</strong> ce să fiu eu sigur că odată cu cucerireaMexicului a început prăpădul?Azi îmi pare rău că am dat foc testamentului. Şi căam ars peliculele în care el, june, se <strong>de</strong>zlănţuie ca o fiarăasupra unor femei care îl suportau cu dificultate.(Carla Ionescu, J.J.Fitzcarraldo) Căsătoriile unei orfelineUnul dintre refrenele repetate <strong>de</strong> biografii Marilyn-ei e căea, superstarul a visat să-şi întemeieze o familie. Pentru vârsta<strong>de</strong> zece, pentru vârsta <strong>de</strong> cincisprezece ani, afirmaţia eprobabil a<strong>de</strong>vărată. La zece sau la doisprezece sau la cincisprezeceani Norma Jean visa să-şi întemeieze o familie, fiemăcar pentru a da legitimitate bucuriilor pe care le trăia în„somn”. Prima ei căsătorie se clă<strong>de</strong>şte pe umerii unui asemeneaavânt. Nu trebuie să o neglijăm. E singura ei căsătorieautentică, plauzibilă, în care ea <strong>de</strong>vine parteneră legitimăa unui brav anonim. Anonim, neanonim, dacă ne gândim cătânărul pleacă în luptă, precum cavalerii <strong>de</strong> odinioară, spre aîn<strong>de</strong>plini o misie sfântă. Simplificând, povestea se va fi <strong>de</strong>rulatprecum în Bus stop. Fermierul Beauregard nu va fi fostmai insistent <strong>de</strong>cât Jim, care o răpeşte pe elevă din braţeleInstituţiei ocrotitoare <strong>de</strong> orfeline.(continuare în nr. viitor)
Gheorghe Neagu într-odispoziţie narativăESEUărturisesc că m-am apropiat mai greu <strong>de</strong> proza luiMGheorghe Neagu; pentru cititorul obişnuit cu manieraromanului clasic şi mo<strong>de</strong>rn, <strong>de</strong> la Hugo,Stendhal şi Balzac până la Dostoievski, Faulkner şiKafka, proza autorului vrâncean e mai grea <strong>de</strong> încadratîntr-o anumită tipologie a imaginarului narativ.Ultima sa carte, „Templul iubirii” (Editura Valman,Focşani, 2007) este o parabolă care reuneşte fundamente<strong>de</strong> construcţie atât <strong>de</strong> disparate că resoarbe o întreagă zarişteproblematică – <strong>de</strong> la teoria i<strong>de</strong>ilor pure a lui Platon labogomolism şi la trimiterea paulică. „Şi acum rămân acestetrei: credinţa, nă<strong>de</strong>j<strong>de</strong>a şi dragostea. Iar mai mare dintreacestea este dragostea”, proclamase Sf. Apostol Pavel înscrisoarea către Corintieni (13, 13) ce-ar fi putut figura camotto şi pretext pentru întreaga dispunere narativă a plăsmuirilorizvodite <strong>de</strong> scriitor.Acţiunea este criptică, prevăzută cu cotloane şi labirinturimai greu <strong>de</strong>lectabile pentru un cititor obişnuit cu modalitateaclasică a construcţiilor româneşti. Prin fraza scurtă,tăiată şi tonul sumbru aminteşte într-un fel <strong>de</strong> naraţiunile luiCohelio, dar, fireşte, tematica şi dispunerea materialului narativsunt total diferite. De un<strong>de</strong> personajul lui Cohelio ( din„Alchimistul”) căuta piatra filosofală, personajul lui GherorgheNeagu este angajat fiinţial şi trudnic spre dobândirea FericiriiSupreme urmând spinoasa „Cale a Spiralei” – un<strong>de</strong>mers iniţiatic ce presupune trecerea mai multor probe şiîncercări purificatoare cu care este presărat „Drumul Devenirii”.Prinţul Ome<strong>de</strong>u, fiu al Marelui Omedan, mai marepeste toată Omedania, este obligat să refacă drumul tainic al<strong>de</strong>venirii omului şi să treacă, asemenea lui Harap Alb, prin totfelul <strong>de</strong> cumpene şi provocări istovitoare. Puţini din lumeaobişnuită a leonadienilor se arată dispuşi să-l însoţească pedrumul întortocheat al virtuţii – <strong>de</strong> la Poarta Vâlcelei, trecândprin Templul Carantinei până la Asaltul Central spre FericireaSupremă. La piatra <strong>de</strong> hotar ce <strong>de</strong>sparte împărăţia nirvanicăa Omedaniei <strong>de</strong> lumea obişnuită a Leodaniei, prinţul Ome<strong>de</strong>uşi însoţitorii săi trebuie să se <strong>de</strong>spovăreze <strong>de</strong> toate preju<strong>de</strong>căţileşi să-şi purifice trupurile în apa râului <strong>de</strong>spărţitor.„Îşi scutură vestmintele prăfuite. Goi se scufundară în albiaunui râu <strong>de</strong> hotar purificându-şi trupurile. Răcoarea apei le înviorăsufletele. Se simţiră cutezători, gata să-l urmeze (p. 15).Aceasta e calea prăpăstioasă şi aurorală <strong>de</strong> intrareîn Împărăţia paradisiacă a Omedaniei. Mai esteşi altă alternativă? Încurajaţi <strong>de</strong> Mefeu, restulleodanienilor încearcă şi ei o variantă <strong>de</strong> a accesaîmpărăţia Omedaniei – una mai directă şimai ferită <strong>de</strong> încercări dure, cu mistere şi cu angoasareaîntregii fiinţe. „Ştiu eu o cale mai scurtăşi mai lesnicioasă”, le spune Mefeu însoţitorilorsăi leodanieni. „Vom fi acolo înaintea prinţului”(Ome<strong>de</strong>u, ad. n.), şi toţi leodanienii se lasă a<strong>de</strong>meniţi<strong>de</strong> promisiunile lui Mefeu. Pe drumul ales<strong>de</strong> el, plăcerile se ţineau lanţ şi trupurile se în<strong>de</strong>stulaucu <strong>de</strong> toate. Caravana era însoţită <strong>de</strong>care încărcate cu proviziile necesare drumuluilung ce duce spre Unghiul Suprem, un<strong>de</strong> urmasă capete investitura MareluiOmedan.Ca şi „Noaptea <strong>de</strong><strong>de</strong>cembrie” a lui Al. Macedonski,autorul vrânceanpune în paralelă şi-n antitezăcele două căi <strong>de</strong> mântuire şi<strong>de</strong> dobândire a <strong>de</strong>săvârşirii;Ionel Neculaprima cale, cea urmată <strong>de</strong>Ome<strong>de</strong>u şi însoţitorii săi, esteo cale a umilinţei, a curăţeniei şi a privaţiunilor <strong>de</strong> tot felul, adoua, cea bătătorită <strong>de</strong> Mefeu şi <strong>de</strong> tabăra lui este satisfacţiilor<strong>de</strong>pline, a <strong>de</strong>şertăciunii, a plăcerilor neîngrădite şi a împliniriicerinţelor trupeşti. Intrarea în Unghiul Suprem şiAsaltul Central sunt totuşi anevoioase şi cele două tabere n-au cum să evite starea <strong>de</strong> conflict. Lupta se dă între forţelebinelui şi cele ale răului şi victoria, cum era <strong>de</strong> aşteptat, revinetaberei conduse <strong>de</strong> Ome<strong>de</strong>u.Evi<strong>de</strong>nt, gama provocărilor pe care trebuie să letreacă cele două încercări nu se termină cu provocările amintite.Mai trebuie să urce Muntele Soarelui şi „pe cel al lui Saturnpentru Asaltul Central”, pentru a intra mai apoi, într-oaltă ordine <strong>de</strong> existenţă, în rândul zeilor „Nu dorea să fie zeu,dar trebuia să fie prin el însuşi aidoma lor” (p.138).Era cea mai grea probă pe care trebuia s-o treacăOm<strong>de</strong>u şi puţinii însoţitori ce s-au încumetat în această ultimăşi neaşteptat <strong>de</strong> dură încercare lângă el se află jumătateasa, Imeia, şi-mpreună se susţin şi se îmbărbăteazăreciproc. Trebuia să se împlinească <strong>de</strong>stinul; Imeia alunecăşi-l trage fără să vrea şi pe Ome<strong>de</strong>u, astfel încât toată caznasa cutezantă se prăbuşeşte. Până la urmă, acţiunea este retranşatăîn subiect şi se legitimează dintr-o stare onirică, dar– ce mai contează? – pretextul a rodit după cum a gândit autorul.Dincolo <strong>de</strong> această dispunere contrapunctică a alegerii,volumul este argumentat cu pagini <strong>de</strong> poezie curată,caldă, sfielnică şi crocantă. Despre ce aflăm în aceste paginicolaterale care paralelizează naraţiunea? Sunt reflecţii <strong>de</strong>spreiubire, <strong>de</strong>spre cunoaştere, <strong>de</strong>spre jertfă, <strong>de</strong>spre uitare,<strong>de</strong>spre om. Iată, bunăoară acest fragment din reflecţiile consacrateinfinităţii lumii, a cunoaşterii şi a a<strong>de</strong>vărului: „cândtoate lucrurile vor fi cunoscute şi clare, când omenirea va<strong>de</strong>scoperi limitele infinitului, misterul vieţii îşi va pier<strong>de</strong> farmecul.Ar trebui să ne temem <strong>de</strong> clipa când nuvom mai avea nimic <strong>de</strong> aflat. Când ştiinţa vaajunge, să triumfe asupra ei însăşi va <strong>de</strong>scoperiun alt element care să înlocuiască fantasmeleimaginaţiei. Condiţia <strong>de</strong> muritor este veşnicanoastră certitudine” (p. 113).Dac-ar fi reaşezate sub formă versificată,multe din aceste reflecţii ar putea căpăta drept<strong>de</strong> existenţă lirică şi <strong>de</strong> circulaţie in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă.Dar prozatorul nu este interesat <strong>de</strong> această posibilitate,aşa că rămâne să se revendice din registrulnarativ pentru care este dăruit cu toateharurile.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3921
CRITICĂ LITERARĂNicolaie Dorel TrifuTrăirea serafică în poezia religioasăa lui Vasile Voiculescu,,Împărtăşit tot timpul din seva ta fierbinteSă nu-mi mai spulber frunza în viscole şi ger,Ci-ncolăcit <strong>de</strong>-a pururi pe trunchiul milei sfinteUrcând, s-ajung la vârful dumnezeiesc din cer”.V. Voiculescu – E<strong>de</strong>raână şi pentru spinii cei sălbatici şi înţepători, cei aşezaţiPbatjocoritor sub formă <strong>de</strong> coroană şi înfiptă apoi pe fruntealui Iisus, răstignit, ca un ultim şi aspru sărut al sângeluidivin, poetul Vasile Voiculescu manifestă o milă <strong>de</strong>heruvim mângâietor: Destul slăvirăţi numai trandafirii /Dormind plăpânzi în aurul luminii, / E timp <strong>de</strong>-acuma săcântaţi şi spinii / – Copiii vitregi, oropsiţi ai firii. // (…) Pe ei cad veşnicură şi blesteme / Când crunţi se-nfig, porniţi spre apărare, / Înmâna-ntinsă lacom către floare / Şi gura vitei tot <strong>de</strong> ei se teme. //Aceşti barbari, ce dârji răsar în cale, / În suliţi lungi duşmanii să-i sfâşie,/ Ce blânzi, sfioşi, cu câtă duioşie / Pe braţe duc povara <strong>de</strong> petale!În altă poezie – E<strong>de</strong>ra – poetul se asemuie cu aceastăplantă urcătoare spre ,,stejarul drept”, asemenea ei voind să-şi întindă,,iubirea arzătoare”: Ca e<strong>de</strong>ra spre dreptul stejar, aşa-mi întind/ Iisuse către tine iubirea-mi arzătoare; / Cu slabe mreji <strong>de</strong> gânduricutez să te cuprind / Şi orice rugăciune e o îmbrăţişare.O mare diversitate o reprezintă în poezia religioasă voiculescianărugăciunea, poetul fiind conştient <strong>de</strong> rolul mistic al rugăciunii,prin care credincioşii nu doar comunică cu Dumnezeu,rugăciunea fiind o condiţie esenţială a mântuirii şi a comuniunii cudivinitatea: A ridicat păcatul neagra-i labă, / O-nmoaie-n scârna auruluigreu / Şi-o-ntin<strong>de</strong> scribilor să scrie-n grabă / Ocări asupra lumiiTale, Doamne-al meu. // Tu, Verb al Slavei, cât sunt <strong>de</strong> pigmeu, / Fereşte-măsă nu mă fac tarabă / Şi-n orice poezie, cât <strong>de</strong> slabă, / Sănchidun tainic strop <strong>de</strong> Dumnezeu (Neagra labă).Dar iată şi mulţumirea smerită adresată lui Dumnezeu,pentru darul nepreţuit <strong>de</strong> a-l fi învăţat ,,Limba cerească, Universalăa Rugăciunii”: Doamne, până a nu Te cunoaşte eram ca mut, / Vorbelenu treceau dincolo <strong>de</strong> mine, / Cuvântul n-avea zare, grai <strong>de</strong>lut, / Nici semenii nu mă-nţelegeau bine. // Doamne, îngăduie în genunchisă-Ţi mulţumesc, / Că pe mine, mişelul, rob al spurcăciunii,/ M-ai învăţat acuma, ca pe îngeri, să vorbesc / Limba cerească,Universală, a Rugăciunii. (Limba cerească).În felurite şi memorabile simboluri, ce se înscriu în simbolisticagenerală a poeziei sale religioase, <strong>de</strong>scrie, imaginează şi slăveştepoetul Sfânta Cruce, în poezii al căror titlu ilustrează simbolulconferit acesteia: Crucea-cheie, Crucea-arcă, Crucea-Mireasă, Crucea-remediu,Crucea-înălţare, Crucea-jug.Dar şi Locul Crucii în Sfânta Treime – după titlul dat <strong>de</strong>poet uneia din poeziile sale – este revelatoare în planul simbolisticiisale religioase: Ne<strong>de</strong>spărţită cruce <strong>de</strong> Iisus / Tu, soaţă pretutin<strong>de</strong>nilângă El, / Ca pe pământ şi-n Ceruri eşti la fel / Părtaşa slaveicelei mai <strong>de</strong> sus. // Sfânt mădular al unicei Treimi / Christos te-aluat în sfat pe-aceeaşi treaptă / Şi ca pe-un sceptru al veşniceiCrăimi / Te ţine-acolo-n mâna Lui cea dreaptă.Într-unul dintre sonete, al optzeci şi unulea, poetul îşi mărturiseşte– la nivelul unei cutremurătoare confesiuni – angajareaeului său, contrariat <strong>de</strong> ,,pătimaşul trup”, într-o luptă crâncenă pentrueliberarea iubirii <strong>de</strong> trup, ca două entităţi incompatibile – una nematerială,veşnică, iar cealaltă – materială, perisabilă şi trecătoare.Despre învingătorul acestei lupte, iată ce ne spune poetul: Mă luptsă scap iubirea <strong>de</strong> pătimaşul trup, / Să n-o mai sorb cu ochii, să n-o mai muşc cu gura, / Din laţu-mpreunării sălbatice s-o rup, / S-o curăţesc<strong>de</strong> carne, ca <strong>de</strong> pe aur zgura; / Să te ador în suflet; doarduhul să-ţi aleg – / O veşnică-mbinare a două raze fine… / dar cumte-arăţi, mă-ntunec… şi sufletul întreg / Se face ochi, piept, braţe…zbucnite către tine, / Pâlpâitor <strong>de</strong> pofte, iar dinainte-ţi cad; / Din nouvremelnicia îşi cască-n mine-abisul. / Rostogolit pe dâre <strong>de</strong> flăcări,ca-ntr-un iad, / Mă-ntorc, cântând în carne… Mă doare numai visul/ Că mai presus <strong>de</strong> fire, putând să o răstoarne, / Iubirea e sămânţaeternităţii-n carne.Aspiraţia poetului către înălţimi – cu sufletul şi trupul – reprezintăpentru poet, după toate câte i-au fost date să le îndure, singuramodalitate <strong>de</strong> salvare din vârtejul implacabil al vieţii pe pământ:3922www.oglinda<strong>literara</strong>.roRâvnesc să fug <strong>de</strong> lume, nu-n pustiu / Şi nici în peşteri negre ca-nvechime, / Ci stâlpnic voi să mă strămut <strong>de</strong> viu / Sus, cât mai sus,în Sfânta-Ţi înălţime. // Şi nu vreau, Doamne, piatră ridicată, / Tu însuţisă-mi fii stâlpu-ameţitor / Din piscul Tău, <strong>de</strong>-ngădui, niciodată /Pentru nimic să nu mă mai cobor (Stâlpnicul).Poetul se autoproclamă – în virtutea propensiunii eului săupoetic înspre confesiune – ,,copil <strong>de</strong> suflet al durerii”, cerându-i Divinuluidragostea Sa sfântă, ,,nici avuţii, nici strălucire”: Părinte, eu,fiu bun al slovei, copil <strong>de</strong> suflet al durerii, / Ajuns la vârsta bărbăţieimă-ntorc şi moştenirea-mi cer: / Dă aripi rugăciunii mele şi-nlăturăidin drum străjerii, / Ca, slobodă, până la Tine să urce vămile dincer. // Nu vreau din curţile-Ţi bogate nici avuţii, nici strălucire, / Dăminumai dragostea Ta sfântă şi dreptul meu dintâi născut. / Povăţuieşte-măpe cale şi prin amara rătăcire, / Doar voia Ta să-mi fieţintă şi Duhul Tău să-l am drept scut (Rugăciune).Un loc important în simbolistica religioasă a poetului, întreconceptele sale umaniste îl au: Nă<strong>de</strong>j<strong>de</strong>a şi Durerea. Într-o excelentăpoezie, intitulată Îngerul Nă<strong>de</strong>jdii, poetul <strong>de</strong>scrie împrejurareaîn care Îngerul Nă<strong>de</strong>jdii, cel trimis spre a-l întâlni iar apoi să-l însoţească,îl întâlneşte la o răscruce, ,,zdrobit <strong>de</strong> oboseală” şi adormit.Cercetându-l mai atent, constată că Îngerul era rănit, iar în somnulsău scâncea înfricoşat <strong>de</strong> coşmarul viselor urâte. Poetului i se facemilă <strong>de</strong> starea jalnică a Îngerului, îşi scoate veşmântul, iar după celînveleşte, îi pune alături merin<strong>de</strong>le sale, toiagul cu ,,traista ceagoală”, ca daruri pentru Înger. Se făcuse noapte, iar pe calea ceapucase zăreşte o lumină puternică: îl întâmpina această lumină,,ca focul”, fără să fi râvnit la ea: îi apăruse în cale ,,ArhanghelulDurerii”. Poetul sugerează, fireşte, rolul purificator al suferinţei, încel mai profund înţeles uman, care apare pe neaşteptate, nechematăşi nedorită <strong>de</strong> om: Era la o răscruce şi Îngerul Nă<strong>de</strong>jdii, / Trimissă-mi ţie calea cu-aripile <strong>de</strong>schise, / Să-mi fie călăuză şi pazăîn primejdii, / Zdrobit <strong>de</strong> osteneală acolo adormise. // (…) Şi n-aputut <strong>de</strong>-atuncea nimic să-l mai <strong>de</strong>ştepte, / Nici grija să-mplineascăchemările poruncii, / Nici strigătele mele, ci stând să mă aştepte, /Dormi mereu, cu pumnii la gură strânşi, ca pruncii. // (…) Avea hlamidaruptă şi-o aripă beteagă / Cu sfârcurile boante şi pene zdrenţuite./ Zăcea grozav <strong>de</strong> palid, sleit şi fără vlagă / Şi-ncet scânceaîn somnu-i cu vise chinuite. // Mi-am scos atunci vestmântul şi, dornica-l cuprin<strong>de</strong>, / L-am învelit cu grijă ca pe-un copil în boală, / L-am sărutat pe frunte, i-am pus la cap merin<strong>de</strong> / Şi-alăturea toiagulcu traista mea cea goală… // (…) Şi l-am lăsat acolo dormind, căciînnoptasem, / Ca să m-afund tot singur în inima tăcerii. / Dar iată căpe calea ce-acuma apucasem / Îmi lumina ca focul Arhanghelul Durerii.Ca poet, Vasile Voiculescu a fost etichetat ,,poet al îngerilor”,drept consecinţă a frecventelor ,,epifanii” ale acestor angeliceşi sacre entităţi, în poemele în care se produce a<strong>de</strong>renţa imanentuluicel perisabil al vieţii, la transcen<strong>de</strong>ntul neperisabil, sacru, al Divinităţii,ca şi în poeziile sale existenţiale.Personal, consi<strong>de</strong>r că această viziune, la o analiză maiatentă, relaţionată cu la fel <strong>de</strong> frecventele ,,epifanii” – în poeziilemistice – ale lui Iisus suferind, este mai a<strong>de</strong>cvat mesajului profundşi alegoric al poeziei religioase a marelui poet, într-un înţeles umanmai larg, să fie recunoscut şi ,,validat” ca… ,,Poet al suferinţei”.De altfel, Vasile Voiculescu însuşi, mai în glumă, mai înserios, ca şi Nichita Stănescu, s-a auto<strong>de</strong>finit ca fiind… ,,activist alsuferinţei”…Posteritatea lui Vasile Voiculescu a fost – se cuvine să subliniem– mai dreaptă <strong>de</strong>cât contemporaneitatea lui. Cel puţin dindouă motive:– primo: un comentator al poeziei voiculesciene, al căruinume nu se mai cunoaşte, a remarcat că poezia sa religioasă are,,o puritate <strong>de</strong> psalm”, la care eu unul subscriu cu entuziasm;– secundo: doi poeţi <strong>de</strong> seamă, dintre care regretatul poetvrâncean Dumitru Pricop, cu prilejul unei comemorări a zilei <strong>de</strong> trecereîn nefiinţă a poetului, într-un cadru solemn, a propus SfântuluiSinod al Bisericii Ortodoxe din România, beatificarea în regim <strong>de</strong>urgenţă a doi poeţi: Mihai Eminescu şi Vasile Voiculescu. Se parecă nu a fost receptat apelul…(continuare în nr. viitor)
ESEUCritica fără organ a doamneiprofesor doctor Monica I. CosteaMonica I. Costea face figură <strong>de</strong>critic literar şi profesor doctor în revista„Spiritul critic” <strong>de</strong> la Paşcani, discutândîn unul dintre numerele ei cartea „Jurnalerotic” pe care o semnez.„Figură <strong>de</strong> critic” vrea să fie totuşio metaforă, pentru că, lipsită <strong>de</strong> disponibilităţicritice, doamna profesormăsoară poezia cu rigla <strong>de</strong>licateţilor eimorale şi ahormonale, arătându-se <strong>de</strong>adreptul nemulţumită <strong>de</strong> „poluţiile nocturnedin cearşaful aşteptării”, „plajatrupului tău”, <strong>de</strong> „picioarele lungi şi <strong>de</strong>piersică ce îşi <strong>de</strong>sfac piersica”, <strong>de</strong> „crizantemacarnivoră dintre pulpe” şi, <strong>de</strong>sigur,<strong>de</strong> faptul că „rugăciunile mele s-aumutat între pulpe”.Ce o mai <strong>de</strong>ranjează pedoamna profesor este „laitmotivulacesta atât <strong>de</strong> transparent al «piersicii»Lolitei”. Şi înţelegem ori că <strong>de</strong>nominareanu e potrivită şi, în consecinţă, pentrupiersică ar fi fost mai nimerit săfolosim cuvântul neaoş!, ori că piersicae prea transparentă, când ea nu estenici<strong>de</strong>cum astfel, ori că doamna profesorar fi vrut o Lolită fără piersică. Ceeace, iarăşi, e împotriva naturii lucrurilor…Şi nu ar fi avantajat pe nimeni…Nici peLolita, nici pe mine, nici pe cititor.Pentru o atât <strong>de</strong> puristădoamnă, fireşte că nici „falusul <strong>de</strong> la minister”nu îi ca<strong>de</strong> prea bine, şi asta probabilpentru că în loc <strong>de</strong> falus ar fitrebuit să alegem „... <strong>de</strong> la minister”;sau pentru că ar fi trebuit să găsim, purşi simplu, un alt nume pentru personajul<strong>de</strong> la minister, ca să nu atribuim înmod eronat acestui organ al puterii unlucru pe care el dove<strong>de</strong>şte cănu îl are! Corect.3924Acestea sunt versuriledure, strigătoare la cer, <strong>de</strong> neconceputîn poezie pe caredoamna profesor doctor îşi construieştearhitectura <strong>de</strong>zavuăriisale la volumul „Jurnal erotic”,<strong>de</strong> fapt la primul său ciclu, dincele trei, pentru că revolta stârnită<strong>de</strong> el o sleieşte (era să spunsminteşte) <strong>de</strong>-a dreptul şi nu-ilasă puteri să meargă mai <strong>de</strong>partecu satârul critic. Din 80 <strong>de</strong>pagini <strong>de</strong> poezie, doamna profesorculege câteva versuri nedigerabilepentru titlul <strong>de</strong> doctor, titlucare, plasat în prelungirea semnăturii,ţine să-i <strong>de</strong>a greutate. Ar fi putut, <strong>de</strong>sigur,să vadă poemele în întregul lor şinu să îşi pună singură piedici, umblândcu lupa după piersici şi falusuri. Însă fireştecă doamna doctor nu ve<strong>de</strong> ansamblulşi, lipsită <strong>de</strong> organ poetic cumeste, trece prin poezie ca printr-o hală<strong>de</strong> peşte. Nu vreau să-i dau eu acumexemple <strong>de</strong> poezie, pentru că oricum arfi <strong>de</strong>geaba.De fapt, doamna profesor doctorne mărturiseşte că, înainte e a citicartea, a parcurs (<strong>de</strong>vorat) referinţelecritice <strong>de</strong> la sfârşitul volumului. Aşa,pentru a-şi face o i<strong>de</strong>e. Iată însă că nicireferinţele critice nu i-au convenit, <strong>de</strong>vreme ce ele apără poezia pe care ofac şi sunt contrare părerilor doamnei...În plus, „majoritatea referinţelor datesunt în marginea volumului «DimineţileDomnului», (un volum anterior, ele p.n.)neajutând <strong>de</strong>ci pentru înţelegerea acesteiultime cărţi” – „Jurnal erotic” –, nespune doamna profesoară.Două lucruri contrariază aici.Primul ar fi acela că doamna profesordoctor are mai întâi nevoie <strong>de</strong> părerilealtora pentru a-şi face ea însăşi oi<strong>de</strong>e... Al doilea este pretenţia ca în cartea„Jurnal erotic” pe care o are subochi să fie <strong>de</strong>ja cuprinse, în secţiunea„Referinţe critice”, opiniile <strong>de</strong>spre ea.Păi, opiniile la Jurnal se produc, în modfiresc, după apariţia lui, stimată doamnăprofesor doctor. Ca şi părerea dv., <strong>de</strong>altfel. Aţi fi vrut ca toţi cei 34 <strong>de</strong> critici săSalonul Dragosloveni, ediţia 2007www.oglinda<strong>literara</strong>.roVirgil Diaconuîşi exprime punctele lor <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re cuprivire la „Jurnalul erotic” înainte ca elsă fie publicat?...Cam aşa gân<strong>de</strong>şte doamnaprofesor doctor Monica I. Costea,prinsă <strong>de</strong>-a binelea <strong>de</strong> misiunea sa <strong>de</strong>critic literar pe acest pământ: „Doamne,nefericită mai e şi condiţia asta <strong>de</strong> criticliterar!”, spune doamna doctor, iritată<strong>de</strong>-a dreptul <strong>de</strong> „poluţiile nocturne dincearşaful aşteptării”, <strong>de</strong> „picioarelelungi şi <strong>de</strong> piersică ce îşi <strong>de</strong>sfac piersica”,<strong>de</strong> „crizantema carnivoră dintrepulpe”; <strong>de</strong> „falusul <strong>de</strong> la minister” şi <strong>de</strong>faptul că „rugăciunile mele s-au mutatîntre pulpe”.Nemulţumită mai este doamnaşi <strong>de</strong> Lolita care apare pe coperta adoua – un nud –, adică o frumuseţecare o intrigă <strong>de</strong>-a dreptul, precum şi <strong>de</strong><strong>de</strong>senul <strong>de</strong> pe prima copertă, pentru cădoamna ve<strong>de</strong> în el „urechile iepuraşuluiPlayboy”. E drept că <strong>de</strong>senul acestaaparţine unui pictor fără semnificaţiepentru distinsa doamnă: Henri Matisse...Care Matisse tulbură şi el, neinspiratul,profund puritatea distinseidoamne, cu urechile lui lungi, prealungi.„Doamne, nefericitămai e şi condiţia asta <strong>de</strong> critic literar!”Chiar cre<strong>de</strong>ţi că aveţiceva în comun cu „condiţia <strong>de</strong>critic literar”? Dacă aţi avea papilepoetice, adică organul poeticprin care să <strong>de</strong>tectaţi şigustaţi poezia, am înţelege…Dar aşa… Rămâneţi la catedrădoamnă doctor! Puteţi fi foartebună în alte domenii, dar nu încele <strong>de</strong> competenţă critică. Înplus, acolo nu are nici cine săvă tulbure puritatea nici cine săvă contrazică.
Până la proba contrarieNOTE DE LECTURĂVitrina în care dorm miriiAr fi timpul să se întâmpleşi la noi: cititorii să steala coadă pentru a cumpăra unziar în care apare un articolcare celebrează o victorie corectă,cetăţenii-cititori să participecu un an înainte <strong>de</strong>alegeri la un miting politic eleganţi,încrezători şi entuziaştica şi când ar merge la cel mairafinat spectacol. Iar cinicii săse pre<strong>de</strong>a în faţa evi<strong>de</strong>nţelorIolanda Bob unui vis împlinit conform planuriloroneste.”Our time has come”,spune cel mai carismatic tânăr preşedinte al Visului American.Şi asta e o certitudine, nu un simplu element discursivmenit să înflăcăreze votanţii.(Visul a început în Indonezia, un<strong>de</strong> şi-a petrecut copilăria,dar el continuă azi în multe colţuri ale lumii. În Româniaîncă se manifestă în bancuri şi comédii virtuale, o fiposibil să <strong>de</strong>vină real?)Americanii îşi purifică<strong>de</strong>mnitatea <strong>de</strong> a fi citizen prina-şi re<strong>de</strong>fini priorităţile, pregătindu-sepentru o nouă direcţieplănuită doar pentrusucces. Deocamdată parcursulelectoral al noului preşedinte-alese garanţia pentru acre<strong>de</strong> în reuşita programelorpe care le propune. ”TheAmazing Race” ne-a arătatcă nu e un om al exceselorpolitice şi nu agreează <strong>de</strong>magogia:v-aţi fi imaginat căastea ar putea fi 2 calităţicare să te propulseze în ceamai importantă funcţie pe care o poate ocupa cineva în2008? Politica începe să fie atractivă pentru tineret, PreşedinteleObama a resuscitat Visul American exact cum a promis,în primul rând cu campania elegantă şi apoi cu victoriasa. Asta e, fără îndoială, cea mai importantă realizare a NouluiPreşedinte.Adversarii politici tac consternaţi, încolţiţi <strong>de</strong> i<strong>de</strong>ea căîn locul pericolului ca un preşedinte <strong>de</strong> culoare să transformeAmerica într-o ţară a Lumii a treia, va reuşi să o scape<strong>de</strong> tarele preju<strong>de</strong>căţilor… Aşteptareaurmătoarelor mişcăripolitice şi economiceîncepe să fie foarte interesantăacum când e clar cămo<strong>de</strong>lul The Great Warriornu mai e atât <strong>de</strong> interesantpentru americani.The Network ProjectObama a câştigat alegerileşi ne propune să re<strong>de</strong>venimîn mod serios interesaţi <strong>de</strong>acţiunile politice. Puterea <strong>de</strong>mocraţieinu va mai fi subestimată. Poate chiar <strong>de</strong> azi.Nu văd niciun motiv pentru care nu ar trebui să fiecrezut: încă nu a minţit, nu a fost <strong>de</strong>păşit <strong>de</strong> grandoarea planurilorsale, nu a promis nimic imposibil… Până la probacontrarie, ”Obama rulz!”.Laureată a Festivalului-ConcursNaţional <strong>de</strong> Poezie „George Bacovia”(Bacău, 1999, 2000) şi a Festivalului <strong>de</strong> Literatură„Moştenirea Văcăreştilor” (Târgovişte,2001), Tincuţa Horonceanu Bernevic a reţinutîn două rânduri atenţia juriului FundaţieiCulturale „Georgeta şi Mircea Cancicov” dinBacău, care i-a acordat mai întâi Premiulpentru poezie pe anul 2000 şi, apoi, PremiulI <strong>de</strong> <strong>de</strong>but în volum la Festivalul Concurs Naţional<strong>de</strong> Poezie „Avangarda XXII” (Bacău,2001).Urmare a acestei din urmă <strong>de</strong>cizii,semnată <strong>de</strong> scriitorul Sergiu Adam, EdituraFundaţiei Culturale Cancicov a purces, în Cornel Galben2002, la editarea volumului premiat, Vitrinaîn care dorm mirii, facilitând astfel <strong>de</strong>butuleditorial al unei poete ce se făcuse <strong>de</strong>ja cunoscutăiubitorilor <strong>de</strong> literatură prin poemele apărute în revistele Ateneu,Convorbiri literare, Ecran Magazin, Literatorul, 13 Plus şi Steaua.Prefaţat <strong>de</strong> poetul Petru Scutelnicu, acesta reuneşte peste 40 <strong>de</strong>poezii, în majoritatea lor în vers alb, prin intermediul cărora poeta îşi „caut(ă)silabele / <strong>de</strong> fiecare parte a poemelor”, dând glas trăirilor şi stărilor pe carele parcurge şi încercând, în diferite moduri, să eva<strong>de</strong>ze <strong>de</strong> sub „pielea sticloasăa cuvintelor”.Într-un timp fără leac, întrebările pe care şi le pune ţâşnesc la fiecarepas, adâncind-o şi mai mult în „hăţişul cuvintelor”, <strong>de</strong> cele mai multe oricăutate şi alăturate nu întot<strong>de</strong>auna în sintagme tocmai fericit alese.Încercând să <strong>de</strong>zlege „limbile încrucişate / ale drumurilor”, ea simte„clipa rece a brumei” cum îi „umblă prin suflet” şi, „A<strong>de</strong>menind secunda / înecată-nspaima orbului”, reconstituie din frânturi un univers ce, încă <strong>de</strong> la venireasa pe lume, a „spart cufărul cu iluzii”.Clamându-şi singurătatea (Atât <strong>de</strong> singură / uneori / Încât aud cuvintele/ Cum se caţără pe pereţi / Şi rod tapetul albastru / Pe care l-am lipitîmpreună…), se târăşte <strong>de</strong>-a buşilea prin „întunericul / duhnind <strong>de</strong> iluzii”, lăsândtimpul să-i maseze „umerii înveninaţi / cărând ceaţa poemelor” ori urmărindcum „înserarea urcă / printre ruinele / gândului”.Intrarea în labirint e inevitabilă, ca şi pânza <strong>de</strong> păianjen ţesută înjurul secvenţelor rupte dintr-o eternitate mimată: Sulemenite vise suportă înserarea/ Câmpiile transpiră înmugurind a vals / Absentele duminici mimeazănepăsarea / Mireasa nu pluteşte şi mirele e fals. // Nisipul ni se cerne prin <strong>de</strong>getealbastre / Clepsidra este spartă şi ceasurile fug / Păianjenul mirării prinvisurile noastre / Întârzie asceza când îngeru-i pe rug…Ca într-o acuarelă ciudată imaginile se succed cu repeziciune, „viselese topesc / pe buza roasă a veacului”, „fructele insomniei / îşi <strong>de</strong>cojesczâmbetele”, zarurile sunt aruncate pe „tipsia zodiei”, „Floarea <strong>de</strong> cireş sângerează/ Umplând poemele cu lumină”, oraşul îşi „<strong>de</strong>apănă amintirile / Subochiul <strong>de</strong> sticlă / al zeului local”, şoapta lianelor inva<strong>de</strong>ază „Rănitele tipare /Ale somnului / Şi zăpada eternă / A îngerilor trişti / Din rugăciune”, noaptea„zdrobită <strong>de</strong> ziduri / e doar răfuiala / cu <strong>de</strong>stinul”, dragostea „invocă / Starea<strong>de</strong> necesitate”, frunzele <strong>de</strong>vin „roşii <strong>de</strong> spaimă”, „potop <strong>de</strong> linii albe şi negre”îi inva<strong>de</strong>ază sângele şi doar Dumnezeu îi ia „penele <strong>de</strong> pe umeri”, amintindu-ică nu va <strong>de</strong>veni înger dacă nu va „împacheta / cuvintele sticloase / înlimbile ascuţite / ale ceasului din turn”.Şi pentru că există aproape în toate un „Iz amar <strong>de</strong> poveste neterminată”,poeta se întreabă şi ne întreabă: „La ce bun atâtea surâsuri / cândtimpul este condamnat / să danseze într-o clepsidră?” Dar cum până şi „luminapoartă povara / singurătăţii”, nu prea are cine să-i răspundă, aşa că sepriveşte pe furiş în oglindă, <strong>de</strong> la care primeşte o lecţie cu <strong>de</strong>stule înţelesuri:Din oglindă / mă privea şarpele / Ferecate, limbile / ceasului / îmi arătau conştiincioase/ Zidul prin care / moartea îşi trăgea / sufletul.Visând cuvinte, îşi uită „visul la poarta cetăţii”, apoi striveşte „nemulţumireac-un rânjet fără leac” şi ne în<strong>de</strong>amnă: Daţi muzica mai tare! Lapoarta nemuririi / E mucegai şi scrumul atârnă din tavan. / Să nu clintiţi vitrinaîn care mai dorm mirii / Căci cheful lor <strong>de</strong> viaţă a expirat <strong>de</strong>-un an. // Sepoartă cizelată manşeta <strong>de</strong>zgustării / E trecerea oprită şi timpul fără leac /Cioplit în vise oarbe un semn al întrebării / Îi face azi iubirii, reclamă pentrunveac.Păşind pe „cărări <strong>de</strong> ceară”, îşi lasă, precum Cenuşăreasa, „urmapantofului pe trotuar” să doarmă „lipită <strong>de</strong> noapte”, convinsă că „tristeţea / bătrâneţiiincerte” mai poate să aştepte şi că palmele ei „pot să nască mituri”,pe care le vom regăsi neîndoios în următoarele volume, întrucât odată ieşitdin furtună, trupul ei a <strong>de</strong>venit transparent, aidoma versurilor din aceastăcarte elegantă, însă cu <strong>de</strong>stule imperfecţiuni nu doar grafice (a se ve<strong>de</strong>acontrastul dintre <strong>de</strong>senul lui Salvador Dali <strong>de</strong> pe copertă şi imaginile luate direct<strong>de</strong> pe calculator din interior, pocirea numelui autoarei chiar pe copertă,reclama din paginile <strong>de</strong> gardă).www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3925
EVENIMENTFestivitatea <strong>de</strong> Premiere a primei editii aConcursului National <strong>de</strong> poezie Ana Il ?Sala Casei Muresenilor din Brasov a fost neincapatoare, asacum n-am vazut-o niciodata. A fost nevoie <strong>de</strong> scaune si intr-o incaperealaturata , chiar daca oamenii asezati pe ele au vazut doarpartial.S-a inceput cu prezentarea unui film, un reportaj emotionant<strong>de</strong>spre Ana Il, cu cateva lansari ale cartilor sale, prezenta ei la actiuni,cu semnele evi<strong>de</strong>nte ale bolii, <strong>de</strong>cernarea premiului UniuniiScriitorilor, fragmente <strong>de</strong> interviu, <strong>de</strong>claratii ale autoarei. Acest filma fost multiplicat si daruit fiecarui finalist, ca sa stie cate ceva <strong>de</strong>sprenumele poetei care imprumuta numele sau concursului.Apoi am preluat eu franele intalnirii si am prevenit asistentaca , probabil, intreaga manifestare va fi sub semnul emotiei si al sublinieriica mesajul principal lasat <strong>de</strong> scriitoare este acela că fiecaretrebuie sa lase un semn al trecerii sale prin timp.S-a facut o prezentare a creatiei Anei Il <strong>de</strong> catre criticul literarAdrian Lesenciuc, el insusi prieten al scriitoarei. Apoi a <strong>de</strong>butatcu prima interventie cvartetul Gau<strong>de</strong>amus al Filarmoniciidin Brasov si, pe rand, s-a prezentat juriul sis-a inceput <strong>de</strong>cernarea premiilor, <strong>de</strong> la mentiunespre Marele Premiu. Am realizat niste diplome unice. Primisem o foaie <strong>de</strong> papirus egiptean pe care amimpartit-o in sase, dupa numarul premiantilor. Pe fiecarebucata <strong>de</strong> papirus s-a scris <strong>de</strong> mana numelepoetului si premiul obtinut, s-a semnat si s-a stampilat.Apoi foile au fost puse in rame <strong>de</strong> lemn. Arataextraordinar si lucrul acesta a fost remarcat <strong>de</strong> catretoti.Fiecare nominalizat a sustinut cate un minirecital din versurile lui, in afara lui Dorulet Iconar dinCluj, cel mai tanar participant, <strong>de</strong> numai 14 ani, preaemotionat ca sa faca acest lucru. Si atunci am cititeu in locul lui. Intre doua premieri intervenea din noucvartetul. In ambianta speciala a Muzeului, cu mobilier<strong>de</strong> epoca si mari tablouri ale lui Iacob si AndreiMuresanu, totul a sunat excelent, cu o incarcaturaevocatoare remarcabila. Premiul special al juriului aAdrian Munteanufost acordat <strong>de</strong> revista Astra. Redactorul sef, poetul Nicolae Stoe afost prezent si a vorbit <strong>de</strong>spre garantiile pe care acest Concurs National<strong>de</strong> Poezie le da pentru a <strong>de</strong>veni o pepiniera a tinerelor talenteliterare. A oferit castigatoarei premiului, Ana Maria Susan din Rasinari,un dar special, alcatuit din carti ale unor scriitori brasoveni sia afirmat ca o asteapta pentru publicarea in revista.Mai este <strong>de</strong> precizat ca printre premiile oferite castigatorilors-a numarat si o placheta cu versurile celor sase finalisti, realizatala initiativa tipografiei Brastar, cu care editura colaboreaza. Asadareste vorba <strong>de</strong> un <strong>de</strong>but colectiv. Placheta va fi trimisa tuturor revistelorliterare si personalitatilor din spatiul culturii romanesti.A venit si randul Marelui Premiu care a revenit tanaruluiGeorge Alexandru Serediuc din Ipotesti. Peste masura <strong>de</strong> marcat<strong>de</strong> castigarea trofeului, Serediuc a citi din poeziile sale, extrem <strong>de</strong>expresiv, lasand o puternica impresie auditoriului. Ma bucur caacestui castigator editura ii va scoate volumul <strong>de</strong> <strong>de</strong>but . E sugestivca vine din satul un<strong>de</strong> s-a nascut poezia romaneascasi ca e un tanar extrem <strong>de</strong> serios,mo<strong>de</strong>st,<strong>de</strong> bun simt, respectuos, interesat <strong>de</strong> nou. Un exemplu<strong>de</strong> tanar asa cum mi-as dori sa fie toti in jurulmeu.Manifestarea s-a incheiat cu un recital magistralal actorului Mihai Bica, care a interpretatproza poetica ISIHIA <strong>de</strong> Ana Il, ridicand la cote <strong>de</strong>entuziasm auditoriul si asa marcat <strong>de</strong> toate emotiile<strong>de</strong>rulate pe parcursul evenimentului.A fost o manifestare peste linia celor maimulte vazute <strong>de</strong> mine si m-am bucurat ca totul a <strong>de</strong>curssub nota <strong>de</strong> seriozitate si corectitudine imprimata<strong>de</strong> juriu asupra calitatii poeziei prezentate si acorectitudinii <strong>de</strong>monstrate pana in finalul actiunii.Inceputul este extrem <strong>de</strong> favorabil transformariiacestei initiative intr-una dintre cele care saaiba reprezentativitate in spatiul manifestarilor culturalebrasovene si nationale.I. „Dosarul Maiorescu“(urmare din numărul anterior)Rămâne, însă, <strong>de</strong> explicat întermeni juridici <strong>de</strong> ce acum, în 1889,Titu Maiorescu poate face parte dinconsiliul <strong>de</strong> familie al lui Eminescu?Nu el l-a interzis pe poet, în sensulacestui dosar? Da, l-a interzis în1883 – nu însă şi în 1889. Cred căNae Georgescu lucrurile sunt <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> încurcate.Fără a avea pretenţia cădau un răspuns – şi aşteptând rezolvarea<strong>de</strong> către jurişti a cazului – revin la august 1883 cuvizita lui Gheorghe Eminovici la Bucureşti. Tocmai în jurul lui15 august chestiunea Eminescu <strong>de</strong>vine publică într-un sensmai larg. Grigore Ventura semnează în L’Indépen<strong>de</strong>nce roumaineatacul împotriva lui Al. Macedonski care în Literatorultipărea epigrama „Un X…pretins poet, acum… Şi nu e azi<strong>de</strong>cât nebun”. Ce reiese din această polemică în care suntantrenate multe ziare şi care coboară din presă în stradă? Înprimul rând este prima oară când se rosteşte şi se tipăreştefelul bolii lui Mihai Eminescu: nebunie. Ventura arată că Macedonskieste acela care-l face nebun pe Eminescu, dreptpentru care se ridică împotriva lui Macedonski. Pe fondulacestei tulburări mediatice vine tatăl lui Eminescu în Bucureşti,probabil şi Matei este speriat <strong>de</strong> presă. De ce se proce<strong>de</strong>ază,însă, astfel împotriva lui Eminescu, cel care oricumera în recluziune la o clinică particulară? Rezonând în lo-gica lui Călin L. Cernăianu, mi se pare că acesta ar fi al doileacerc al recluziunii lui Eminescu. Titu Maiorescu l-a interzis,a prilejuit <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>rea unui dosar pe numele poetului –dar nu poate înfiinţa un consiliu <strong>de</strong> familie. Tatăl poetului nuaduce nimic nou la rezolvarea „cazului” prin venirea la Bucureşti.Prin urmare, Eminescu este liber, liber ca pasăreacerului cum se spune. Poate chiar să iasă din casa <strong>de</strong> sănătate.Iată <strong>de</strong> ce, din punctul <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re al „conjuraţiei”, eranevoie <strong>de</strong> o măsură <strong>de</strong> preve<strong>de</strong>re – şi se configurează acestal doilea cerc din jurul persoanei poetului, cercul mediatic.Liber – dar „nebun” social: o libertate iluzorie, pentru că toatălumea îl consi<strong>de</strong>ră închis în propria lui minte sau trup. Nu maiare serviciu, nu mai este credibil, nu se mai ia în seamă cespune…În aceste condiţii juridice, Maiorescu a <strong>de</strong>schis undosar care trebuia închis sau rezolvat. Probabil, ani la rân<strong>de</strong>l a încercat să-l rezolve, adică să-l ia sub tutelă pe Eminescu.Probabil, ani la rând n-a reuşit acest lucru, mereuopunându-se cineva. Anii 1883-1889 sunt ani <strong>de</strong> răcealăîntre poet şi critic: acest dosar îngheaţă relaţiile dintre ei. N-am nevoie <strong>de</strong> proce<strong>de</strong>ul prin care lui Grigore Ventura s-a folosit<strong>de</strong> Al.Macedonski să anunţe ceva, şi nu mă voi folosi, şieu, <strong>de</strong> Călin L. Cernăianu. Trebuie doar să repet: aceastaeste o teorie, nici mai mult dar nici mai puţin <strong>de</strong>cât o teorie.Ea se verifică oarecum parmenidian, oricum circular – adicămi-e indiferent <strong>de</strong> un<strong>de</strong> pornesc pentru că tot acolo ajung.3926www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Literatura anilor şaizeci-optzecidin Basarabia sauDescoperirea conştiinţei <strong>de</strong> sine…ISTORIE LITERARĂ(urmare din numărul anterior)”o<strong>de</strong>rn în armură romantică” şi „întreţinând în taină raporturi cu transcen<strong>de</strong>nţa”M(Ş. Hostiuc), Arcadie Suceveanu a fost în permanenţă în relaţie bună cu metafora.Criticul literar Tudor Palladi menţiona în prefaţa la Cavalerul Înzadar căSuceveanu este „un trimis, un ambasador, un mucenic al metaforei”. Metaforai-a fost uneori parabolică, alteori ironică, în <strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţă <strong>de</strong> temă şi mesaj. Soseşteînsă un timp când poetul străpunge metafora cu ascuţişul cuvântului,intră în miezul ei, <strong>de</strong>molând-o şi racordându-şi parametrii paradigmatici la noul val, la nouadirecţie – cea a postmo<strong>de</strong>r nismului. Volumele Mărul îndrăgostit <strong>de</strong> vierme şi CavalerulÎnzadar propun o nouă viziune poetică, <strong>de</strong>structiv-constructivă (creatoare-<strong>de</strong>molatoare),în care <strong>de</strong>zvăluirea stării <strong>de</strong> <strong>de</strong>gradare, <strong>de</strong> <strong>de</strong>zumanizare a lumii are loc printr-o „răsturnare“<strong>de</strong> concepţii, printr-o „metaforizare i<strong>de</strong>atică”, „personificare a „Înzadarului”. Poetul creeazăo lume paradoxală în care totul pare „răsturnat”, comunicarea făcându-se prin simboluri,i<strong>de</strong>ea, mesajul raportându-se la o metafizică a absurdului: „La curtea Mărului <strong>de</strong> smarald/ Viermele avea statut <strong>de</strong> herald / aflat în slujba Doamnei Apocalipse... ”. Eşti însoţit <strong>de</strong>personaje alegorice <strong>de</strong> tipul Doamnei Apocalipse, stăpână în împărăţia Noului Babilon,un<strong>de</strong> Viermele are aventuri amoroase cu graţioasa Domnişoară <strong>de</strong> Gri. Poetul este extrem<strong>de</strong> ironic, uneori până la grotesc: „În noua Danemarcă nu e ca-n vechea Danemarcă / aicie bine, e aproape sublim (...) / Ziarele au voie să scrie <strong>de</strong>spre / i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong> putred (...) / lucrurilemărunte / au dreptul să compună ele esenţa / golul, dacă vrea, se poate numi cerc /Polonius e acum directorul firmei / Lacrima Ofeliei SRL, / iar ţeasta lui Yorick a ajuns materialdidactic în şcoală... ” Sau în Love story, în care „viermele alb / s-a îndrăgostit <strong>de</strong> mărulroşu... ”, la rândul său, „viermele roşu încă din prima zi / s-a îndrăgostit numai<strong>de</strong>cât <strong>de</strong>mărul alb... ” Şi în această stare metafizică, personajul din Groapa, sfătuit <strong>de</strong> Kant, Hegelşi Pascal să-şi trateze Calul Alb, bolnav <strong>de</strong> „principii terestre necunoscute”, exclamă: „Ah,frumosul meu Cal Alb <strong>de</strong> pe câmpia ver<strong>de</strong> a nopţii, / Vin sensurile ca nişte corbi / să-ţi spulberecarnea şi oasele / Vin şacalii semnificaţiilor, / vine materia flămândă şi rea ca o lupoaică/ să-ţi sfâşie beregata... ”, alături <strong>de</strong> magnificul Vierme cu papion, DomnişoaraApocalipsa, Domnişoara <strong>de</strong> Gri, Calul Alb sălăşluiesc în zâmbetul un pic ironic, un pic tragical poetului... Corabia lui Sebastian poate fi asemuită cu o frescă a medievalului IeronimBosch, pe cât <strong>de</strong> <strong>de</strong>zolantă, pe atât şi <strong>de</strong> grotescă, amintind o virtuală Apocalipsă: „–Ah, strigă Noe, / aprin<strong>de</strong>ţi o lumânare sau o lanternă / că-i beznă în lumea mo<strong>de</strong>rnă (...) /Când scapără chibritul, / mări, ce se văzu? / Un Turn Babel plutitor, în care / eu, el şi tu /eram <strong>de</strong>opotrivă noi, voi şi ei – / unul ţinea discursuri în groapa cu lei, / altul <strong>de</strong>capita bisericile<strong>de</strong> turle, / acoperit <strong>de</strong> tobe şi surle, / unul făcea harta petelor din soare, / altul <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>amăcelării în altare, / unul gâdilea corabia la pupă, / altul punea Îngerul să fiarbă însupă, / unul îşi mânca unghiile, altul îşi ră<strong>de</strong>a sprânceana, / altul lua probe direct din Nirvana(...) / iar corabia, glorioasă şi sfidătoare, plutea / pe valurile <strong>de</strong> sticlă şi <strong>de</strong> beton / aleNoului Babilon, / pe talazuri <strong>de</strong> muzică şi <strong>de</strong> gunoaie / pe crucea ferestrei, prin lucrurile dinodaie, / în cercuri închise, în zigzag ori săltând / dinspre Niciun<strong>de</strong> către Nicicând... ” EsteApocalipsa care ne răstigneşte, iar Domnişoara <strong>de</strong> Gri şi Domnul Abis ne cântă la pian lieduriroşii <strong>de</strong> amurg, abisale... Cimitire vii, Ultima şansă, Închi<strong>de</strong>rea în cercuri, Viziuni laCernăuţi, Poezie, lux al <strong>de</strong>şertăciunii, multe alte poeme sunt strigătul <strong>de</strong> avertizare al poetului,chemarea, în<strong>de</strong>mnul <strong>de</strong> a ne uita în jur şi a ne opri din această rostogolire vertiginoasăspre abis, spre <strong>de</strong>zu manizare...„Salut, mon lecteur, cum ţi se pare? ” – întreabă Arcadie Suceveanu într-un poemdin volumul Cavalerul Înzadar. Ca cititor, îi răspund că am trăit clipe <strong>de</strong> adâncă emoţie, iaremotiv peste poate fiind, unele din poemele sale „pline până la refuz <strong>de</strong> poezie”, cum ziceAlex. Ştefănescu, m-au cutremurat, mi-au tulburat sufletul până la lacrimi. Şi dacă AdrianDinu Rachieru îl consi<strong>de</strong>ră „un valoros poet «răstignit» pe crucea sonetului” (a<strong>de</strong>văr este:sonetele, „regândite, reclădite în arhitectura mo<strong>de</strong>rnă” (C. Ciopraga), sunt <strong>de</strong> o eleganţă şiarmonie superbă, apropiindu-se <strong>de</strong> perfecţiunea absolută), personal aş zice că ArcadieSuceveanu a punctat prin poemele din ultimele volume nu numai o nouă ordine a „Înzadarului”,dar, esenţial, a <strong>de</strong>scoperit „un nou sistem periodic” în poezia postmo<strong>de</strong>rnistă, nunumai <strong>de</strong>venind cap <strong>de</strong> direcţie, dar şi rămânând „ostaticul” Marii Poezii româneşti, alături<strong>de</strong> înaintaşii săi Stănescu, Sorescu, Ioan Alexandru, Vieru, Păunescu... Criticul suceveanMircea A. Diaconu susţinea, în această ordine <strong>de</strong> i<strong>de</strong>i, că „o Istorie precum aceea a luiLaurenţiu Ulici ar fi putut să-l situeze, fără nici un fel <strong>de</strong> rezerve pe prima treaptă valorică...” Drept argument la cele afirmate am vrea să aducem aprecierile lui Alex. Ştefănescu:„Limba aleasă folosită <strong>de</strong> poet în cele mai inspirate texte ale sale, ca şi aptitudinea <strong>de</strong> a facedin poezie un spectacol <strong>de</strong> gală, constituie o contribuţie preţioasă la <strong>de</strong>zvoltarea literaturiiromâne nu numai <strong>de</strong> acolo, ci şi <strong>de</strong> aici. De oriun<strong>de</strong>.” Şi ale lui Constantin Cubleşan: „ArcadieSuceveanu este, fără îndoială, unul din poeţii <strong>de</strong> marcă ai momentului, cu o voce disjunctăşi un timbru inconfundabil, găsindu-şi locul în imediata „vecinătate a lui MarinSorescu sau Emil Brumaru... ” Poetul s-a logodit cu Poezia, <strong>de</strong>venind „ostaticul” acestei„târfe <strong>de</strong> lux” ce a „dormit / cu Bau<strong>de</strong>laire în pat <strong>de</strong> absint”, s-a „tăvălit” cu Apollinarie pesub podul Mirabeau şi s-a „ţinut <strong>de</strong> şaua lui Petöfi în războaie” şi s-a „iubit în blocul dinPiaţa Amzei cu Nichita Stănescu... ” „De ce mi-ai otrăvit ca o scorpie viaţa, / <strong>de</strong> ce m-ai aleswww.oglinda<strong>literara</strong>.roVlad Zbârciogpe mine ca să-mi pierzi / iubirea şi tinereţile?” – o întreabă poetul. „Ah, dacă şi carnea taar ar<strong>de</strong> pe rug, / dacă aş avea şi eu tribunale,/ dacă şi dacă oasele n-ar fi <strong>de</strong> aer! ”Dar cu ce să-şi acopere durerea inimii?...Cu ce să-şi oblojească rănile sufletului?...Doar tot cu ea, Poezia – această „târfă <strong>de</strong>lux”, care nu se va <strong>de</strong>zlipi niciodată <strong>de</strong> trupulspiritului său...„Şi totuşi rămâne ceva nerostit, /Ceva ce nu încape-n poeme...”, zice ArcadieSuceveanu, acuzându-se: „N-ai reuşitsă spui aproape nimic, / Risipitorule <strong>de</strong> tropişi dactile, / Rămâne mereu ceva nerostit... ”.Poate frumoasele poeme care vor veni,zicem noi... Dar nici<strong>de</strong>cum antipoezie...Pasionat iremediabil <strong>de</strong> tainele verbului,<strong>de</strong> subtilităţile artei, adânc în simţirilesale, copleşitor <strong>de</strong> mo<strong>de</strong>st, frumos aşezat înfrază şi în gândire, Vasile Romanciuc, coborâtordin Ţara <strong>de</strong> Sus, <strong>de</strong> la Bădragii Edineţului(n.17.12.1947), a rămas mereuîmpovărat <strong>de</strong> gânduri asupra rosturilor dintoate câte sunt să închege contradicţiile şiarmoniile naturii umane, asupra relaţiei prezentşi istorie, timp şi memorie, suflet şi graimatern -motive, teme atât <strong>de</strong> pulsante, atât<strong>de</strong> intense ca rezonanţă socială. Cumpătatla vorbă şi în gesturi, precum cumpănit şiexigent în cele ce scrie, în versurile sale, aidomameşterului din popor, a ţinut să vorbeascăîntot<strong>de</strong>auna ceva <strong>de</strong> suflet, pornindîn aceasta <strong>de</strong> la lucruri fundamentale pentruexistenţa noastră etnică, „în mine seîntâlnesc / Părinţii mei, / iar în părinţi – / buneiise-ntâlnesc / Buneii găzduiesc / pestrăbunei, /eu – neamul meu întreg îlgăzduiesc... ” („Genealogie”). La lectura lorsimţi parcă atingerea sufletului <strong>de</strong> lucrurisfinte, scumpe, pe care, din păcate, am reuşitsă le dăm uitării unii dintre noi. Le parcurgicu ochiul inimii şi-ţi regăseşti firele, teîncălzeşte gândul întors la vatra părintească,şi atunci metafora poetului <strong>de</strong>vineatât <strong>de</strong> materială, atât <strong>de</strong> aproape şi simplăca mesaj, că ai certitudinea contopirii cupropria-ţi făptură, cu şinele tău, cu trecutulgenealogic: „Nu-s numai eu în numele ce-lport, / în el trăiesc părinţii, neamul, ţara, / Şinu încape-ntreg în paşaport, / Cum numaiîntr-o floare – primăvara” – afirmă poetul înprogramatica-i poezie „Din tată-n fiu”, careavea să-i sugereze şi titlul unei cărţi, prinacest enunţ, postulat, formulat sobru, însă<strong>de</strong>ns ca substanţă poetică, dând glas uneiprofesiuni <strong>de</strong> credinţă, unui crez ce-l propulsează,<strong>de</strong> la un volum la altul, cu o sporităintensitate spirituală.(continuare în nr. viitor)3927
POEZIEANA MARIA BALAŞAmintiri dintr-o iarna- ciclul scrisori -Iti scrisesem introiarna,scrisori cu amintiridintr-o alta viata..Nu stiu <strong>de</strong> ce...Intai, ca sa ma uitpe mine insami,sa trec peste zapezisi peste ingerisa-ti gasesc mana dreapta,si sa ti-o pun peste a measa scrie pe hartie,ca sa treaca prin mine, gandultau.Apoi, sa ma regasescprintre vise, intr-un fulg <strong>de</strong> nea,si sa ma opresc pe palma tacaldasa-ti simt inima...m-am topitinsa...Imi mai amintesc doar ca amagatato lacrima <strong>de</strong> zapada, drept sigiliu...si am plecat.Clopote in ceas <strong>de</strong> noapteLa usa zavorata a tacerilorbate-un clopot <strong>de</strong> vecernie...trista slujba la ceas <strong>de</strong> noapte,douasprezece ceasuricu dinti <strong>de</strong> lapteincearca sa articuleze-o speranta,un gand, o i<strong>de</strong>e, o nesfarsitaraza...m-as ridica sa <strong>de</strong>schidinsa ma tem ca daca l-as lasasa intres-arsperia <strong>de</strong> ungherele intunecate,<strong>de</strong> venele cave respirand amoarte,si s-ar opri...nu ar mai bate...Ierni tarzii-ciclul scrisori-Pierdute ravase <strong>de</strong> ramas bunam gasit printre vechi scrisorilegate cu putre<strong>de</strong> sforidin vremuri ingropate <strong>de</strong> <strong>de</strong>mult.Ganduri pagane<strong>de</strong> dragoste si urazvacnesc sub pleoapa nocturna;pulseasa a viata,reinviind uitate viori.Mirosuri <strong>de</strong> brad,<strong>de</strong> frig, <strong>de</strong> zapezi,trezesc amintiri si durerisi doruri, in<strong>de</strong>partate primaveri.ADELINA DOZESCUJocul <strong>de</strong>-a viaţaÎm fac inimi <strong>de</strong> carton – numai bune <strong>de</strong>aruncat la coşConstruiesc oameni din puzzleMama plânge, lângă aragaz, dupătata,Care a murit la level 10Eu adun cămăşile pe care mi-am imprimatbuzele,în speranţa că pot duce la reciclat iubireaÎn lume totul e banal, un joc <strong>de</strong>-a hoţiicu vardiştiiCastele <strong>de</strong> nisip se dărâmă în fiecarezi – un World Tra<strong>de</strong>Center + alte păpuşi rămase fără bateriiCopiii <strong>de</strong> bani gata schimbă monopolype celebrele barbieşi viceversaE noapte, se sting luminile în cameracu jucării…* * *Îmi cumpăr zilnic din colţul bisericiiporţia <strong>de</strong> divinitate,chircită într-o icoană,O aşez pe un perete găurit, în speranţacă-mi va acoperiinima la fel <strong>de</strong> găurităVorbesc cu Dumnezeu <strong>de</strong>spre fluctuaţiilebursiere – îmi cascăplictisit…Deschid televizorul: foamete, trafic cuinima păpuşiibarbie, oameni-tancuri...Dumnezeu îşi întoarce faţa spre mineÎn tăcere, amândoi plângemIntrospecţieMă simt goală – inima e prea subţireca s-acopere distanţa dintre două păcateDumnezeu îmi scapă printre <strong>de</strong>geteMă simt atât <strong>de</strong> goalăîncât mâna mea <strong>de</strong>senează lumină...KoreMarius <strong>de</strong>senează inimi pe pachetul<strong>de</strong> ţigări,Corina e ca un joint ce-ţi distruge cutiatoracicăEl şi-o imaginează fecioarăşi e fecioară până se <strong>de</strong>zbracă,Devenind o simplă „ea“ în agenda indivizilorcareîşi poartă inima pe card...Corina şi Marius se iubesc atât <strong>de</strong> multîncât ea va renunţa la „eaşi el la tutun...PETRU S. HYAMATUltima ruletăDacă aş atinge umbraarlechinului <strong>de</strong> cearăaş începe să mă joc<strong>de</strong>-a v-aţi ascunseleacu noapteaaş alerga pe un câmpalb singurcu pionul <strong>de</strong> şah m-aş lupta până cândvoceadin spatele cortineim-ar anunţa că piesa s-a încheiatşi povestea a luat-o pe drumul necunoscutacela plin <strong>de</strong> pietre albe şi înscrise pespatecu litere mari şi micicu numele altor amatori <strong>de</strong> ruletămă uit acum pe fereastra improvizatăşi râdrâd pentru că văd arlechinialergând spre minepentru ultimaoară.Lumea meaDacă aş scrie acest poem cu mânastângăel s-ar preface în cearăpăsările care-mi ciugulesc din palmăîşi iau zborul rând pe rândcâinii care-mi lătrau la ureche nu maisuntei păşesc acum pe timpanul meufără să facă zgomotcând s-a lăsat noapteaam simţit cum sângele îmi îngheaţăapoi brusc teama s-a transformat în liniştestăteam întins şi ascultam corulnu mai sunt nici oameni pe stradănici păsărinici câini care să alergesunt doar eu ţinând între <strong>de</strong>geteclepsidra.Povestea continuăSunt locuri prin care am mai trecut,sunt blocuri fără lumină,în care am locuitani buni,sunt geamuri la apartementele fărănumăr<strong>de</strong> un<strong>de</strong> priveam jocul <strong>de</strong>-av-a i ascunseleaal câinilorvagabonzi,sunt pove ti care continuăla nesfâr itpână când noapteaaduce începutulzilei3928 www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
IN MEMORIAMDocumente cu ION DIACONU(urmare din numărul anterior)* * *Primită azi, Duminică, 7 Sept. 1970Iaşi, 3 septembrie 1970Mult stimate Domnule Papahagi,Abia azi pot răspun<strong>de</strong> – senin şi stăpîn pe uneltele <strong>de</strong>muncă ale bietei minţi omeneşti – scrisorii dv. din 4 sept. 1969 (însoţită<strong>de</strong> recenzia critică făcută pentru chinuita mea lucrareŢinut.Vranc. I (460 pp. – II (460 pp. ) 1969. Zic „chinuite” pentru căzecile <strong>de</strong> erori tipografice îi scad utilitatea ştiinţifică ( trebuie ed. aII-a, ca şi la dicţionarul dv.: Mai ales cele din vol. I, 16(c)are s-au preocupat, cprijinite, srâncean, vnume, MitroaolitulVarlaam sînt culmea nepăsării corectorilor editurii, dupăce-am făcut trei corecturi migăloase – ba una la Focşani, cu „redactorulresponsabil” al cărţii, d. Ioan Şerb. Şi la urmă zeţarii şi maşiniştii<strong>de</strong> la „Întreprin<strong>de</strong>rea Poligrafică 13 Decembrie 1918”, dinBucureşti, ne-au dat peste cap!! (Dacă nu cumva n-o fi fost mînamisterioasă a „folcloritsicii” lui Mihai Pop…).Din pricina uzurii <strong>de</strong> pe terenul Vrancei (şase luni <strong>de</strong> zilecontinue pe teren: 5 iunie 1967 – 11 ianuarie 1968), şi impresionat<strong>de</strong> eşecul teribil al tipăriturii (care rămîne cea mai neglijentă tipăriturădintre toate ale mele!), am intrat într-un fel <strong>de</strong> oboseală care afost ceva mai mult <strong>de</strong>cît o astenie: zece luni (<strong>de</strong> la 5 oct. trecut ) n-am dormit <strong>de</strong>cît cel mult o oră pe noapte, nu m-am hrănit, n-am cititceva substanţial (numai pe Eminescu), n-am avut nici un contactspiritual cu cineva din cei respectaţi şi iubiţi <strong>de</strong> mine. Un fel <strong>de</strong> crepusculpolar. Acum – slavă Domnului – m-am înzdrăvenit. În treisăptămâni voi prezenta (probabil la „Ed. Minerva”) lucrarea Criteriiasupra monografiei folklorice (circa 450 pag. tipar).Cît priveşte recenzia dv.: nu aveţi dreptate în trei puncte(problema folklor – folkloristică şi încă două, fiindcă lucrarea dv.Poezia lirică populară apăruse după <strong>de</strong>punerea m-sului meu laed., şi n-aveam <strong>de</strong> un<strong>de</strong>-i cunoaşte concluziile respective. În ad<strong>de</strong>ndaînsă este menţionată onorabil. Opinia dv. cu privire la „autopreţuire”,„auto-relevări”?? Apoi dacă evi<strong>de</strong>nţa bibliografică n-o facesterilul Mihai Pop – nici pentru dv ., nici pentru mine – măcar eu săatrag atenţia că am ceva <strong>de</strong> spus în folklorul (nu folcloristica !!!)românească.Oricum, recenzia dv. este o întîmpinare strict ştiinţifică. Îmiface cinste! Nădăjduiesc c-o veţi publica în curând. Ea ar inaugura,acum, recenzia entografic-folkloric dialectală severă, punând capătpospăielii gen Gh. Vrabi (care, în noul lui calambur folcloristic:„folclorul – obiect, principii, metodă categorii”, scoate pe întemeietorii„psihologiei popoarelor” (Steinthal şi Lazarus) ce pe elevii luiW. Wundt… - şi alte asemenea patente ignominii ale acestui masivignorant folcloristic).Între 15-30 sept. c. voi veni în Bucureşti ca să predau ms.lucrării mele menţionate. Atunci vă voi ve<strong>de</strong>a. Mi-e şi dor să vă văd!Cum vă merg Amintirile unui român? Aţi început să lescrieţi? Nu le neglijaţi! Ele vor fi testimoniul ultimului cărturar aromân!!!Cu toată preţuirea şi consi<strong>de</strong>raţia mea, dorindu-vă sănătatecentenară.Devotat,Ion DiaconuP.S. : Vă rog să luaţi act <strong>de</strong> schimbarea <strong>de</strong>finitivă a adreseimele: Bulevard D. Cantemir, nr. 11 A Bloc X 3, parter, apart.1 – Iaşi (3). După 48 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> robie a creierului în oraşul „UniriiPrincipatelor” am evadat , stabilindu-mă aici la fiica mea, care văpoartă respect şi vă aduce prin mine preţuirea ce-o binemeritaţi.Primită azi, vineri 8 iunie 1973.Iaşi, 6 iunie 1973Bd. D. Cantemir, Nr. II A –Bl. X. 3 – parter - apart. I – Iaşi (3)De la 3.IX.1970 s-ar împlini trei ani <strong>de</strong> cînd nu mai ştimwww.oglinda<strong>literara</strong>.ronimic unul <strong>de</strong> altul. Nu a fost lamijloc ingratitudinea mea faţă <strong>de</strong>profesorul iubit, ci nenorocireacare m-a copleşit, aproape pînăla nimicire. A fost în legătură cudivorţul fiicei mele <strong>de</strong> ticălosul <strong>de</strong>soţ care – după ce l-a scos dinpuşcărie – s-a aventurat cu o femeieuşoară. A urmat ruptura,după şapte ani <strong>de</strong> căznicieamară, în care timp noi l-am hrănitîmbrăcat, scos din puşcărie. Valeriu RusuCatastrofa asta familiară m-aprăbuşit într-o astenie, complicatăcu un reumatism poliarticularcare m-a ţintuit la pat peste doi ani <strong>de</strong> zile. Ca prin miracol, m-amsalvat, încît <strong>de</strong> două săptămîni mi-am luat, <strong>de</strong> la capăt, munca intelectuală.Pregătesc vol. III Ţinut. Vranc. (cu 409 var. ale Mioriţeivrâncene). Un material impresionant, la care se alătură textele –convorbiri luminînd etnografia problemei genetice, circulaţie, contaminare,etc.Dar şi pe capul dv. s-a abătut urgia: Iordan Datcu m-a informat,acum trei săptămâni, că prietenul meu distins M. Gregorian(şi cumnatul Dv. <strong>de</strong>votat) s-a dus în veşnicie. Ca şi D. Şandru!Bănuiţi cît m-a impresionat vestea! Fiindcă e în joc generaţia mea,cu a<strong>de</strong>vărat eroică (războaie, puşcărie politică, retragere din oportunismulcontemporanilor!). Eu spun tot creştineşte: Dumnezeu sălierte, fiindcă a rămas un învăţat <strong>de</strong> omenie românească!Cît voi mai trăi, voi regreta lipsa mea <strong>de</strong> tenacitate, în1968, cînd, la propunerea mea, ne adunasem toţi trei, în frunte cuDv., la Cişmigiu, „la buturugă”, pentru ca după o bere, cinstită chiar<strong>de</strong> Dv., urma să ne fotografiem ca „elevi” ai şcoalei ilustrului nostruprofesor, Ovid Densusianu. După cinstire, parcă-l aud şi-acumape Gregorian: „Cu fotografia, s-o amînăm pe altădată”… Şi amînatăa rămas!... Ce pier<strong>de</strong>re – pentru documentarea convieţuirii noastrespirituale la „Grai şi suflet”, „Institutul <strong>de</strong> Filologie şi Folklor”, „Înălţarea”Poate că tot s-ar mai putea realiza o licărire documentară:să ne hotărâm, noi doi, pentru o fotografie în primăvara asta (umedăşi răcoroasă!). Cât mă priveşte, sper să vin la Bucureşti în cursullunii iunie. Însă numai dacă mă mai slăbeşte reumatismul rebel. Cîtpriveşte mijloacele materiale, slavă Domnului o pensie princiară(1376 lei!)… De trei ani tot mănînc ciorbe şi cartofi fierţi ca să-mi potîncropi un costumaş <strong>de</strong> haine primăvăratice. Sper să pot face bortancer…Vă rog să-mi comunicaţi – dar mai <strong>de</strong>tailat <strong>de</strong> cum vă estenorma epistolară – ce s-a putut petrece cu Gregorian <strong>de</strong> s-a sfîrşit?Are vreun copil <strong>de</strong>mn <strong>de</strong> memoria lui? Dar sora Dv. – stimataDoamnă Gregorian – a putut suporta suferinţa teribilă? Sărmani oamenice suntem…Îmi scria - mi se pare că Datcu – că aţi tipărit o nouă lucrare.A avut ecou publicistic? Cel puţin Poezia lirică populară s-a învrednicit <strong>de</strong>-o menţiune critică ( în „Revista <strong>de</strong> Etnografie şiFolclor”, tom. 16 – 1971, pag. 170 – 174; Paralele folklorice, 1970– rec. N. Saramandu – mi s pare). Dar lucrarea mea din 1969: niciun folcloristic nu s-a dat la dînsa!! Aşa – se pare – a fost ucazul luiMihai Pop care e la putere eternă. Nimeni nu-l poate clinti din fotoliuldirectoral! De pe înălţimi ameţitoare scrie prefeţe mizerabile,numai! Iar pentru mine s-a preocupat – foarte enigmatic! – doar întrogazetă focşăneană, în toamna anului 1970 ( pe nume Milcovul).Ce spune acolo – din tactică iezuită – nu reproduce în oficiosul său<strong>de</strong> familie… Nu vă închipuiţi ce fariseu perfid a ajuns la bătrîneţe!!Ce faceţi cu memoriile pe care mi-aţi făgăduit? Că le veţiscrie în anii aceştia, Amintirile unui Aromân? Vor fi un tezaur documentar– şi unicul! – din vieaţa în agonie a românismului sud-dunărean.Va trebui să adăogaţi textului literar şi material fotograficlocal (peisaj, om, locuinţă familiară, costum, datină, obiceiuri). S-arrealiza pagini antologice splendi<strong>de</strong>, dacă mă gân<strong>de</strong>sc la stilul Dv.particular, cu totul distinct în ansamblul scrisului filologic <strong>de</strong> la noi.Să <strong>de</strong>a Dumnezeu împlinirea acestui monument literar!!Vieaţă centenară şi muncă rodnică, Mult Stimate DomnulePapahagi!Devotat,Ion Diaconu3929
ATITUDINICulianu în locul lui Elia<strong>de</strong>?(urmare din numărul anterior)Din 1984, anul în care îi apăruseră cele două cărţi în Franţa,Culianu a conferenţiat ocazional <strong>de</strong>spre magia Renaşterii, avândneşansa ca odată, la Chambery, să fie în public doua vrăjitoarea<strong>de</strong>vărate, care l-au acuzat că vorbeşte <strong>de</strong> lucruri pe care nu le ştie.Din conferinţa lui Culianu ţinută pe 5 mai 1986 la Chicago se poatebănui <strong>de</strong> ce s-au supărat atunci acele vrăjitoare: pentru că vorbitorulle nega pur si simplu existenta.In primăvara lui 1986, Mircea Elia<strong>de</strong> i-a aranjat lui Culianu săţină (ca profesor invitat) două conferinţe la Universitatea din Chicago.Dar s-a întâmplat să moară, aşa că doar din lumea celor drepţi să-şimai fi putut el auzi protejatul cum compara vrăjitoarele din Evul mediuajunse la ananghie cu evreii prigoniţi <strong>de</strong> rasiştii din vremea lui Hitler.Expunerea lui Culianu, la început <strong>de</strong>zlânată prin abordareacam lungită a unor probleme <strong>de</strong> metodologie, ţintea spre«<strong>de</strong>mitizarea» opiniei curente că Inchiziţia ar fi fost cea care a ars perug vrăjitoarele (7). Solid ancorat în preju<strong>de</strong>căţile materialiste ale lumiiînchinătoare la zeul-ban, conferenţiarul a aranjat cum i-a plăcutargumentul ontologic, spunând că existenţa vrăjitoarelor e probată<strong>de</strong> faptul că există persoane care cred că pot vrăji: dacă ele îşiînchipuie ca există, atunci chiar există.In fine, la întrebarea dacă a apucat Culianu să <strong>de</strong>vină unnume <strong>de</strong> referinţă în cei şapte ani câţi a mai trăit <strong>de</strong> când MirceaElia<strong>de</strong> îi preve<strong>de</strong>a un viitor glorios, cei interesaţi nu vor afla răspunsul<strong>de</strong> la Sorin Antohi, pentru care o carte “mult comentată la apariţie” (v.Postfaţa la Eros si magie, 1999, p. 452) înseamnă o recenzie scrisă(în comunism) <strong>de</strong> el însuşi la Iaşi, la trei ani după apariţia cărţii luiCulianu, un text în rev. “Lupta” (<strong>de</strong> la Paris) si alte două semnalări înItalia scrise <strong>de</strong> prieteni după principiul “eu <strong>de</strong>spre tine, tu <strong>de</strong>spremine”. Nici <strong>de</strong> la Liiceanu sau Patapievici nu vor afla un asemenearăspuns, ambii dispuşi să-l salte, cum l-or sălta, pe Culianu <strong>de</strong>asupralui Elia<strong>de</strong>.Probabil nu se vor lămuri în respectiva privinţă nici dinlucrările simpozionului <strong>de</strong> la Ierusalim «Religion of Magic and Magicof religion” <strong>de</strong>dicat memoriei lui Ioan Petru Culianu si organizat <strong>de</strong>Universitatea Ebraică, Centrul pentru studierea istoriei evreilor dinRomânia si filiala Institutului Cultural Român aflată la Tel Aviv.In legătură cu această manifestare <strong>de</strong> preţuire a lui Culianupeste hotare, dă totuşi <strong>de</strong> gândit faptul că ea s-a ţinut în 2007, exactîn anul când se împlineau 100 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> la naşterea lui Mircea Elia<strong>de</strong>,în vreme ce Elia<strong>de</strong> fusese oficial «sărbătorit» (prin punere la zidpentru închipuite vini politice) în 2006, la 20 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> la moarte.Note :1. Din cauza terorii <strong>de</strong>zlănţuite <strong>de</strong> guvernul maghiar (sept, 1940 – oct.1944) <strong>de</strong> ocupaţie, 150 000 <strong>de</strong> români s-au refugiat (sau au fost expulzati cu<strong>de</strong>-a sila) din Transilvania <strong>de</strong> Nord. Mulţi dintre cei rămaşi au fost aruncaţi înlagărele <strong>de</strong> la Satu Mare, Carei, Târgul Mureş, Marghita, Someşeni, Zalău,Priscop-Landany şi în închisorile din Cluj, Ora<strong>de</strong>a, Gherla, Sighet, Baia Mare,Sf. Gheorghe si din interiorul Ungariei (Seghedin, Debreţin, Budapesta,Bekes-Csaba, etc). Masacrele, omorurile, schingiuirile cu scosul ochilor,zdrobitul membrelor, bătutul cuielor în spinare împreună cu steagul românesc,spânzurare cu capul în jos pînă lapier<strong>de</strong>rea minţilor, înjungheri cubaioneta si aruncarea în celule pentruo moarte lentă, violarea siinjunghiarea femeilor tinere,măcelărirea copiilor, femeilorinsarcinate si bătrânilor, masacrele înmasă cu focuri <strong>de</strong> mitralieră autotalizat 19040 <strong>de</strong> atrocităţi în ju<strong>de</strong>ţeleBihor (3598), Ciuc (538), Cluj (6256),Maramureş (284), Mureş (2534),Năsăud (167), Odorhei (179), Satu Isabela Vasiliu-ScrabaMare (1216), Salajs (1880), Someş(1623), Trei Scaune (765), toatepetrecute între 1 sept. 1940 si 15 mai1941 (v. Teroarea hortystă din Nord-Vestul României între sept. 1940 şioct. 1944, Ed. Politică, Buc., 1985 si Almanahul Steaua, Cluj, 1985).2. v. I. P. Culianu, Eros si magie în Renaştere, Ed. Nemira, Buc.,1999, p. 364.3. După spusa lui Richard Rosengar<strong>de</strong>n (<strong>de</strong>canul Universităţii dinChicago, un<strong>de</strong> Elia<strong>de</strong> a fost profesor <strong>de</strong> istoria religiilor trei <strong>de</strong>cenii), Culianu“nu există fără Elia<strong>de</strong>” (v. filmul <strong>de</strong>spre moartea lui Culianu, difuzat <strong>de</strong> TVR1pe 22 mai 2008).4. Asasinarea din 21 mai 1991 a lui Culianu nu a fost nici pânã azielucidatã <strong>de</strong> poliþia americanã. Dar discuþiile abun<strong>de</strong>nt mediatizate înmarginea unui asasin necunoscut, pe masurã ce indicã mai cu vehemenþã fiepe securiºtii naþionaliºti, fie pe legionari (sau pe securiºtii naþionaliºti dreptcontinuatori ai legionarilor) drept autori ai acestei odioase crime nerezolvate,aduce din ce în ce mai mult cu vehemenþa ruºilor care la Nuerenberg voiausã punã pe seama hitleriºtilor masacrul <strong>de</strong> la Katin fãcut <strong>de</strong> ei.5. I. P. Culianu s-a pretat la «atacul la comandã», a cãrui victimã afost Horia Stamatu. Elia<strong>de</strong> ºi Virgil Ierunca au încercat fãrã succes sãopreascã «execuþia» lui Horia Stamatu, care <strong>de</strong>venise «periculos» fiindcã siadat seama cã «nici pe partea naþionalã, nici pe partea internaþionalã, niciunul dintre magnaþii acestor pãrþi nu vroiau binele României » (v. scrisoareadin 2 febr. 1974, publicatã în « România literarã, 7 febr. 1996). Virgil Ierunca,într-o scrisoare din 1978 l-a rugat insistent pe Culianu sã renunþe lapublicarea articolului scris împotriva gânditorului poet. Dar «comanda», caorice comandã a unui superior, trebuia sã fie în<strong>de</strong>plinitã. Culianu a publicatarticolul în revista scoasã <strong>de</strong> Sorin Alexandrescu (International Journal ofRomanian Studies, vol II 1977-1980 ; vol. III, 1981-1983).6. Serban C. Andronescu (din 1969 exilat in Franþa, Andronecu atrecut într-un an doctoratul « <strong>de</strong> troisieme cycle » si în doi ani doctoratul <strong>de</strong>stat; în 1971 <strong>de</strong>venea, «master of Arts» la Brooklin College, New York ; în1973 îºi lua doctoratul <strong>de</strong> stat, PhD la City Univ, New York). Necãjit <strong>de</strong> prostiilepe care le mai <strong>de</strong>bita Culianu pe seama ortodoxiei, Andronescu scria înarticolul A fost I.P. Culianu ‘discipolul lui Elia<strong>de</strong>’? că prin temele legate <strong>de</strong>magie şi satanism, acesta a abordat «zone condamnate <strong>de</strong> religia creştină».Foarte probabil însă, St. Andronescu (Bucureşti, 1924- SUA, 2004) n-a ajunssă citească această conferinţă <strong>de</strong>spre vrăjitoarele din Evul Mediu (v. I.P.Culianu, Eros şi magie în Renaştere, Ed. Nemira, 1999, pp 364-386;7. Conferinţa « Vrăjitoarele la ananghie », in care Culianu vroia săprezinte retrospectiv Biserica Catolică într-o lumină mai avantajoasă, estetradusă din engleză <strong>de</strong> Corina Popescu. (33489)Iubite maestreV-am cunoscut sub semnul unei norocoase zodii,pe care Magda Ursache ne-a oferit-o cu <strong>de</strong>zinvoltură laFestivalul Duiliu Zamfirescu <strong>de</strong> la Focşani, un<strong>de</strong> la unadintre ediţii ne-aţi onorat acceptând premiul <strong>de</strong> excelenţăpentru Opera Omnia. De la primele cuvinte mi-aţi impusrespect faţă <strong>de</strong> căldura rostirii, bogăţia sufletului şi rafinamentulspiritului <strong>de</strong>dicat ocrotirii valorilor culturale româneştiautentice.Mă bucurasem la primirea volumului tradus înlimba franceză <strong>de</strong> dumneavoastră „Ţiganiada”, pe lângăcelelalte volume ample <strong>de</strong> promovarea culturii româneştiîn afara fruntariilor ţării. Nu cred să mai existe vreunromân după dumneavoastră care să poată să se mândreascăcu asemenea realizări.Trebuia să mă bucur <strong>de</strong> invitaţia dumneavoastrăla Vălenii <strong>de</strong> Munte, pe care am ratat-o în chip nefericit,încercând după mintea mea să evit amploaiaţii ce s-aubulucit în oraşul lui Iorga în acest an electoral. Şi, uite cumam ratat ultima ocazie, <strong>de</strong> a vă asculta glasul cald şi optimismultemperat ce sălăşluia în jurul dumneavoastră,când noi cei însetaţi <strong>de</strong> cunoaştere a<strong>de</strong>vărată, vă aşteptamrostirile. Vestea, că domnul profesor Valeriu Rusu numai este printre noi, m-a năucit şi mi-a dat frisoane. Niciastăzi, nu cred, că păstrătorul comorilor folcloristului Diaconu,a corespon<strong>de</strong>nţei cu Papahagi şi a multor altor experienţeinedite a plecat <strong>de</strong>-a dreapta tatălui. Dumnezeusă ne ierte, pe noi păcătoşii, care ne-am bucurat <strong>de</strong> existenţadumneavoastră pe pământ şi care nu vom pregetasă vă cinstim memoria. Şi, cum zice poporul nostru, săvă fie ţărâna uşoară!Gheorghe Andrei Neagu3930www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Dumitru Cerna, un fiu al poemelor lutniceLECTORupă cum ne edifică şi moto-ul poetic, aşezat în colţulDpaginii ce poartă totodată chipul visător al poetului,volumul <strong>de</strong> versuri Fiul. Poeme lutnice (Casa Cărţii<strong>de</strong> Ştiinţă, Cluj-Napoca, 2006), se aşază programaticîn câmpul unei mo<strong>de</strong>rnităţi creatoare, problematizante,cu sensibilităţi vizibile în zona miturilor şi agenezei poetice. Regăsim aşadar în poezia lui Dumitru Cernaun topos aparte, singularizat <strong>de</strong> amintiri şi <strong>de</strong>scrieri, cel maia<strong>de</strong>sea livreşti, ale unui univers interiorizat, resimţit acut şirespirând prin Cuvântul creator <strong>de</strong> lumi o altă mireasmă, cuvalenţe mitice, biblice şi uşor patriarhale.Fără a purta vreun titlu anume, poeziile ce compunvolumul <strong>de</strong> faţă par <strong>de</strong>sprinse toate dintr-un singur Poem, unpoem <strong>de</strong>spre viaţă şi moarte, trecut şi prezent, tinereţe şi maturitate,efort şi izbândă creatoare. Încă din prima poezie, ce iaforma unei mărturii poetice, poetul ni se <strong>de</strong>zvăluie ca un creatoratras irezistibil <strong>de</strong> lumea poeziei cu lumina ei incan<strong>de</strong>scentă,spiritualizată. Şi într-a<strong>de</strong>văr, putem spune că DumitruCerna posedă acea forţă poetică <strong>de</strong> a conferi cuvintelor un altrol, mai nobil, în expresia artistică, făurită cu atâta generozitatea sensurilor şi profunzime a simplităţii. Atras <strong>de</strong> marile temeale literaturii (creaţia, moartea, timpul, adolescenţa, copilăria,cunoaşterea etc.), autorul îmbracă imaginarul său poetic întrunveşmânt voalat, <strong>de</strong> o eleganţă mo<strong>de</strong>rnă, ceea ce-i conferăsingularitate şi originalitate a viziunii.Universul poetic recreat pare iremediabil sculptat în tipare<strong>de</strong> lut, cuvintele mai ales sunt percepute în materialitatealor dominantă, grea <strong>de</strong> sensuri, cel mai a<strong>de</strong>sea conotative. Intuindpotenţialităţile expresive ale Cuvântului, Dumitru Cernaajunge să-i contemple esenţa magică, puternic parfumată, salvatoarepentru zbuciumul creaţiei, astfel, ,,…cuvântul / răşinădin pământul poeziei / doar tu mi-ai / vin<strong>de</strong>care…” (p. 15). Înipostaza lui homo faber, poetul <strong>de</strong>vine meşterul ce transformămiraculos obiectele şi trăirile în cuvinte, însă acest act algenezei poeziei este unul dintre cele mai complexe, cu reverberaţiiadânci în conştiinţa creatorului. Cuvântul creator <strong>de</strong> noilumi este similar Cuvântului Dintâi, ridicând poetul la rang <strong>de</strong>Zeu, <strong>de</strong> nobil Demiurg, însă cu o latură umană accentuată, cugânduri mereu frământate, cu o linişte precară. Scris maimereu cu majusculă, Cuvântul <strong>de</strong>vine o entitate care asigurănemurirea, precum în versurile ,,<strong>de</strong>parte <strong>de</strong> mine închis / încuvânt voi muri” (p. 72). Alteori, cuvintele dobân<strong>de</strong>sc valenţestelare, <strong>de</strong>venind părţi componente ale cosmosului, ale universului,căci cuvintele există prin ele însele şi ni se înfăţişeazăca purtătoare <strong>de</strong> viaţă, <strong>de</strong> sens şi existenţă. Poetul e doar celcare le ordonează într-un joc creator cu valenţe argheziene, unjoc dificil şi magic în acelaşi timp, atrăgând şi respingând,trezind repetate temeri şi încântând totodată: ,,aerul / cumiresme vineţii / poartă Poezia / înspăimântat / ca un / fugar”(p. 33).Cuvântul şi Poezia reprezintă două laitmotive cu osonoritate tranşantă ale discursului liric practicat <strong>de</strong> DumitruCerna, preocuparea majoră a autorului fiind aceea <strong>de</strong> a se instauratotalmente în universul creaţiei, <strong>de</strong> a-i pătrun<strong>de</strong> înţelesurile.De aceea, regăsim în volumul <strong>de</strong> faţă o poezieprofund meditativă, aşezată sub semnul unor mari şi tulburătoareîntrebări. Creaţia rămâne în viziunea eului liric singuracapabilă <strong>de</strong> a transcen<strong>de</strong> sferele pâmânteşti, <strong>de</strong> a răzbate dincoloşi a privi <strong>de</strong>taşată Nimicul, Nevăzutul, Necuprinsul:,,poezia tocmai încearcă / să se înalţe” (p. 12).Actualitatea unui prezent prozaic, pervertit, coroboratcu un acut sentiment al singurătăţii şi vidului, concurează la odulce <strong>de</strong>taşare <strong>de</strong> momentul trăit, <strong>de</strong>schizând drumul reverieispre un trecut uşor i<strong>de</strong>alizat, perceput printr-o pregnanţă <strong>de</strong>simboluri, a<strong>de</strong>sea religioase, parfumat <strong>de</strong> fine melancolii şi infuzat<strong>de</strong> o tonalitate liturgică.Revenirile la matricea primordială,la spaţiul natal alcopilăriei şi adolescenţei, cucasa părintească, dominatăîncă <strong>de</strong> imaginea chipurilordragi (mama şi tata), sunt alimentate<strong>de</strong> nostalgia paradisuluipierdut şi nevoiacompensatoare <strong>de</strong> a se visaMonica Grosuacum într-un trecut cu rezonanţămitică. Toposul preferat,Dobrogea natală, se încarcă <strong>de</strong> tot soiul <strong>de</strong> miresme, căci dimensiuneasenzorială accentuată a poeziei lui Dumitru Cerna<strong>de</strong>zvăluie un mod singular, prepon<strong>de</strong>rent simbolist, <strong>de</strong> a percepeşi înţelege propria lume. Evadarea în trecutul ce pare totmai în<strong>de</strong>părtat e străjuită <strong>de</strong> culori şi mirosuri dintre cele maidiverse, ce transformă călătoria prin timp într-o contemplareimplicată a lumii din jur şi a naturii inclusiv. Zarzărul copilăriei,aroma îmbătătoare a florilor <strong>de</strong> tei şi salcia pletoasă sunt elementelece <strong>de</strong>finesc acest refugiu poetic, conturat cromatic şimuzical <strong>de</strong> sinestezii şi corepon<strong>de</strong>nţe, metafore şi comparaţiisurprinzătoare, diverse figuri ale limbajului.Preocuparea majoră rămâne, şi după simbolica întoarcerela copilărie, Poezia. A<strong>de</strong>seori, poetul coreleazătăcerea pietrei cu Poezia, precum în versurile: ,,piatra şi poezia/ în stare / <strong>de</strong> / veghe” (p. 41). Alteori, în încercarea obsesivă<strong>de</strong> a <strong>de</strong>fini sfera poeziei, poetul asociază creaţia cu rugăciunea,înţelegând efortul creator ca pe un echivalent al rugii <strong>de</strong>cuvinte. ,,Rugăciunea – pseudonimul / Poeziei / răsunetul / ei”(p. 42).Arşiţa verii subliniază însă cel mai bine în poezia lui DumitruCerna, suferinţa grea purtată <strong>de</strong> poet în lume, chinurilecreaţiei şi neliniştea metafizică ce însoţeşte gestul creator. Înipostaza Fiului care întruchipează liantul <strong>de</strong> legătură dintredouă lumi, cea apusă şi cea prezentă, rostul poetului este şiacela <strong>de</strong> a se pune în calea uitării, <strong>de</strong> a ne întâmpina cupoveşti. ,,Sunt negustor <strong>de</strong> poveşti / dalbinate / am salvat astfeltrei zarzări / <strong>de</strong>grabă-nfloriţi / <strong>de</strong> la moarte” (p. 94). Poeziaîşi însemnează astfel rolul salvator, nimicind solitudinea şimoartea: ,,Poezia-i în larg / purtând pe braţe fiul” (p. 71), căciea nu este altceva (pentru ,,Fiu”), <strong>de</strong>cât un proces iniţiatic, <strong>de</strong>coborâre ad inferos şi renaştere creatoare.Pendulând între angoasa tipic umană şi resemnareaîmpăcării cu sine, cu lumea din jur, poetul priveşte cu <strong>de</strong>taşareironică prezentul ce stă sub semnul năruirii, al surpării interioare,al inevitabilei că<strong>de</strong>ri în vidul existenţial. De aceea, melodiaunor vremi <strong>de</strong>mult stinse, cu figura emblematică apărinţilor, cu cântecul trist al cucului îl recheamă înapoi ori <strong>de</strong>câte ori gândul ,,Marii Treceri” <strong>de</strong>vine tot mai pregnant.Mo<strong>de</strong>rnitatea poeziei lui Dumitru Cerna este subliniatăşi <strong>de</strong> tendinţa spre esenţializare a imaginii artistice, spre o ermetizareşi concentrare a sensurilor. Întors spre subiectivitateadiscursului liric, autorul propune o poezie suficientă sieşi, unjoc <strong>de</strong> cuvinte înţelept şi profund, coborând în cercuri concentricesensuri peste sensuri. Limbajul însuşi <strong>de</strong>seneazăcontururi noi, prin inventivitatea şi ineditul unor cuvinte, uneleamintind <strong>de</strong> graiul aromân şi sporind ambiguitatea, ca şi noutateaformulei lirice.Atent şi elegant, Dumitru Cerna imprimă aceste calităţişi poeziei sale, volumul <strong>de</strong> versuri Fiul. Poeme lutnice, impecabilrealizat din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re grafic, certifică aceastăpreocupare a autorului pentru calofilie şi stilizare a expresieipoetice într-o manieră cu totul personală.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3931
ESEUPrimul volum dintr-o istorie aplagiatologiei...(urmare din numărul anterior)u letopiseţele lui Miron Costin şi Nicolae Costin, surseleC«sunt ceva mai precise» (p. 27), baza plagiatului la primulcronicar fiind Samuel Twardowsky şi la secundul –Maciej Stryjkowski, Martin Cromer, Antonio Bonfini, NicolausIsthvanfius ş. a.Secunda secţiune, Savanţii / Ştiinţa <strong>de</strong> contrabandă(pp. 65 – 132), radiografiază interesante plagiate: NicolaeMilescu „valorifică“ din abun<strong>de</strong>nţă pe Martino Martini; Dimitrie Cantemir„se regăseşte“ în Andreas Wissowatius; fraze nenumărate <strong>de</strong>la Florian Aaron trec în Românii supt Mihai Voievod Viteazul <strong>de</strong>Nicolae Bălcescu; propoziţiile Fraţilor Bacheville sunt subtilizate întextele Călătoriilor lui Alecu Russo; Bolintineanu şi Bălcescu scriutexte gemene; Titu Maiorescu parafrazează pe Fr. Th. Vischer pânăîn vecinătatea plagiatului, «ca un învăţăcel conştiincios» (p. 103 sq.);ş. a. / etc.Secţiunea a treia, Dascălii / Parada dascălilor (pp. 133 –172), surprin<strong>de</strong> fenomenul <strong>de</strong> plagiat / plagiatologie în manualeleşcolare, <strong>de</strong> la Amfilohie, episcopul Hotinului, «care tipăreşte la Iaşi,în anul 1875, câteva manuale, pare-se că <strong>de</strong>stinate şcolarilor Aca<strong>de</strong>mieiDomneşti» (p. 135), până la manualele lui Victor Duruy, plagiate<strong>de</strong> P. I. Cernătescu, ori până la cursurile universitarului ieşeanNicolae Quintescu (1841 – 1913), plagiate din «clasicistul germanGottfried Bernhardy, Grundriss <strong>de</strong>r Römischen Litteratur (Halle,1850)» (p. 143), sau până la chirurgul, profesorul universitar şi, după1890, aca<strong>de</strong>micianul din Bucureşti, Gh. Râmniceanu (1845 – 1915),plagiatorul lui Joseph-Auguste Fort, George Bercaru ş. a. Legeapresei promulgată <strong>de</strong> Al. I. Cuza, în 1862, «nu a avut puterea <strong>de</strong> a<strong>de</strong>scuraja pornirile mai mult ori mai puţin frauduloase» (p. 136) îndomeniul manualelor şcolare.Secţiunea a patra, Predicatori şi oratori / Verba volant (pp.173 – 212), urmăreşte cancerul plagiatului în predici, în conferinţe,discursuri etc.: Coresi copiază din Omiliile patriarhului Ioan Caleca;Antim Ivireanu îşi extrage frumoasele fraze ale Didahiilor din Artaretoricii <strong>de</strong> Francisc Scufos (Veneţia, 1681); în 1798, Ioan Piuariu-Molnar, tâlmăceşte lucrarea lui Scufos şi o publică sub titlul Retorica;«un pasaj din manualul lui Scufos intră şi în alcătuirea prediciiÎnvăţătură la noiembrie 8, în zioa săborului sfinţilor îngeri; atâtadoar că Antim este aici selectiv, simplificând ceea ce Retorica <strong>de</strong> la1798 traduce integral» (p. 181); Petru Maior îşi însuşeşte frauduloso predică <strong>de</strong> la Paolo Segneri; Eufrosin Poteca trece în proprietateasa un text <strong>de</strong>-al lui Jean-Baptiste Massilion, bineînţeles, într-o «traducereservilă» (p. 193); mai sunt analizate plagiatele: GeorgeSchina din Paul Gi<strong>de</strong>, Ion Crăciunescu din J. M. Guardia, AnghelDemetriescu din Hippolyte Taine.Secţiunea a cincea, Tâlmăcitorii / Arta <strong>de</strong> a traduce (pp.213 – 240), se ocupă <strong>de</strong> furtul <strong>de</strong> traduceri: Iordache Slătineanu / VasileAaron, Dositei Obradovici / Dimitrie Ţichin<strong>de</strong>al ş. a.Secţiunea a şasea, Juriştii / Lupul moralist (pp. 241 – 254),se ocupă şi <strong>de</strong> «lucrările <strong>de</strong> licenţă în drept <strong>de</strong> la facultatea bucureşteană(care) sunt, în majoritate, „traduceri textuale, plagieri maimult sau mai puţin <strong>de</strong>ghizate [...] după tezele <strong>de</strong> drept franceze“,aprobate şi elogiate <strong>de</strong> îndrumători fără a fi citite; însă această practicăeste cu atât mai <strong>de</strong> condamnat cu cât „oamenii ăştia formeazăastăzi o parte importantă din justiţia ţării, sunt poate procurori,preşedinţi <strong>de</strong> tribunale, ju<strong>de</strong>cători ai dreptăţii“; mai mult, tocmai „oameniiăştia cu titlu condamnă, admonestează sau vor admonesta întermeni severi pe un hoţ literar, adus la baza justiţiei <strong>de</strong> păgubaşulîn chestie“» (p. 246).În Anexe (pp. 255 – 358) se află piesele <strong>de</strong> bază ale plagiatologieiromâneşti: Gr. G. Tocilescu, D. Petru Cernătescu şi istoriauniversală (pp. 257 – 267), extras din Columna lui Traian, an IV,nr. 14, <strong>de</strong>cembrie 1873; L-am prins ! – articol semnat Redacţiunea,ce se constituie într-un «Supliment la Revista Contimporană,an IV, nr. 5, mai 1876» (p. 275), prin care se dove<strong>de</strong>şte plagiatul luiDr. Brănză din E. Planchon; Dr. Zotu, Tit Maiorescu: Logica. ParteaI: Logica elementară..., un<strong>de</strong> se relevă faptul că T. Maiorescua copiat din filosoful englez John Stuart Mill (articol extras din Columnalui Traian, anul VIII, noua serie, tom II, Bucureşti, 1877, pp.293 – 298); M. Eminescu, Observaţii critice (extras din Curierul3932<strong>de</strong> Iaşi, an X, nr. 87, 12 august1877, p. 2), un<strong>de</strong> marele poet iaapărarea lui Titu Maiorescu, acuzat<strong>de</strong> dr. Zotu <strong>de</strong> plagiat, precizândcă sursele autorului LogiciiIon P. Tatomirescuau fost citate: «Iar a<strong>de</strong>vărul este:la pagina 104 şi 105 sunt citatemanualele întrebuinţate la compunerea Logicei, fiecare însoţit <strong>de</strong>oscurtă notiţă critică sau <strong>de</strong>-un aviz pedagogic» (p. 286), urmate<strong>de</strong> citate. Etc.Prin „spinoşenia“ admirabilei lucrări, o superbă „instituţie-cactus“a Înaltului Spirit Justiţiar, Corsarii minţii. Istoria ilustrată a plagiatuluila români (2007), Alexandru Dobrescu, eclipsează „parţial“/ „total“ instituţii similare din celelalte compartimente / domenii alesocietăţii româneşti <strong>de</strong> azi – Consiliul Naţional pentru Studierea ArhivelorSecurităţii (CNSAS), Direcţia Naţională Anticorupţie (DNA),Consiliul Superior al Magistraturii, Curtea Constituţională a României,Tribunalul Suprem etc. –, dovedind prin aleasă făptuire că„legea <strong>de</strong>conspirării cancerului numit plagiat“ funcţionează şi vafuncţiona benefic, pentru o veritabilă, sănătoasă cultură / civilizaţievalahă.www.oglinda<strong>literara</strong>.roSIGLE:CDIR = Cassius Dio, Istoria Romană, I (traducere <strong>de</strong> A. Piatkovski),Bucureşti, Editura Ştiinţifică, 1973.CILR = George Călinescu, Istoria literaturii române <strong>de</strong> la originipână în prezent (ediţia a II-a, revăzută şi adăugită îngrijită şi cu prefaţă <strong>de</strong>Al. Piru), Bucureşti, Editura Minerva, 1982.COp, III = G. Călinescu, Opera lui Mihai Eminescu, vol. III, Bucureşti,Fundaţia pentru Literatră şi Artă „Regele Carol II“, 1935.COtr = I. Creţu, O traducere a lui Eminescu nevalorificată încă,în Limba română revistă editată <strong>de</strong> Aca<strong>de</strong>mia Română din Bucureşti , X, nr.6, 1961.ELuc = Mihai Eminescu, Luceafărul (ediţie, <strong>note</strong>, studiu introductiv,tabel cronologic, <strong>de</strong> prof. dr. Ion Pachia Tatomirescu), Timişoara, Editura Aethicus,2004.EPpos, II = M. Eminescu, Poezii postume, vol. II, Bucureşti, Editurapentru Literatură, 1964.HamH = J. <strong>de</strong> Hammer, Histoire <strong>de</strong> l’Empire Ottoman <strong>de</strong>puis sonorigine jusqu’à nos jours, livre II, Paris, MDCCCXXXV (traduit <strong>de</strong> l’Allemandpar J. J. Hellert).HF = Eudoxiu Hurmuzaki, Fragmente din Istoria Românilor, tomulI, Bucureşti, Editura Ministerului Cultelor şi al Învăţăturilor Publice, 1879.LÎns = Barbu Lăzăreanu, Însemnări istoriografice, în revistaAdam, nr. 114 (anul X), 14 ianuarie 1938.SAm = I. Slavici, Amintiri, Bucureşti, Editura pentru Literatură, 1967.TCS, I = I. E. Torouţiu, Gh. Cardaş, Studii şi documente literare,vol. I, Bucureşti, 1931.TDec = Ion Pachia Tatomirescu, Decebal – cel mai mare strateg alantichităţii dintre anii 87 şi 106 – regele erou al Daciei, în revistele: Daciamagazin (New York – Deva – Orăştioara <strong>de</strong> Sus), nr. 35 / 2006, pp. 65 – 76;Magazin («cultural-istoric şi <strong>de</strong> informaţie – revistă a Românilor <strong>de</strong> pretutin<strong>de</strong>ni»– Timişoara), anul XII, nr. 12 / <strong>de</strong>cembrie 2006, p. 2 sqq.; şi în web-revistele:Agero (revista pe internet a Asociaţiei Germano-Române), Stuttgart(Germania), 26 iunie – 2 iulie 2006 (www.agero-stuttgart.<strong>de</strong>); Noi, Nu !(Cluj-Napoca, «revistă <strong>de</strong> cultură şi atitudine») – www.revistanoinu.com /<strong>de</strong>cembrie 2007.TEF = Ion Pachia Tatomirescu, Eminescu la Floreşti, în ziarulÎnainte (Craiova), anul XXV, nr. 7310, duminică, 1 septembrie 1968, p. 2.TEmCa = Ion Pachia Tatomirescu, Eminescu în «Câmpul Cerbului»,în Limbă şi literatură (trimestrial editat <strong>de</strong> Societatea <strong>de</strong> Ştiinţe Filologicedin România), volumul al II-lea, Bucureşti, 1981, pp. 278 282. Cu„mărunte modificări“, studiul a fost republicat <strong>de</strong> revistele Caietele Dacoromâniei(Timişoara), anul II, nr. 3, 22 martie 21 iunie 1997, pp. 3 7, şi <strong>de</strong> Lumina(Novi Sad / Serbia), nr.4-5-6 / 1998.TEOlt = Ion Pachia Tatomirescu, Eminescu în Oltenia – momentul„Câmpul Cerbului“, în revista Lamura (Craiova), anul VII (serie nouă),nr. 10–11–12 (72–73–74), octombrie – noiembrie – <strong>de</strong>cembrie, 2007, p. 7.TS, III, IV = I. E. Torouţiu, Studii şi documente literare, Bucureştivol. III, 1932 (vol. IV, 1933).
NOTĂ ASUPRA EDIŢIEILucrarea <strong>de</strong> faţă cuprin<strong>de</strong> întreaga serie a colecţiei BibliotecaPopulară ,,Comoara Vrancei”, editată <strong>de</strong> Simion Hârnea în anii1926-1937, serie care a apărut în 14 numere, totalizând 12 broşuri:1). Povestea Vrancei - 1926; 2).Ştefan Vodă şi vrâncenii - 1929; 3-4). Ţara Vrancei - 1930; 5). Datinele şi obiceiurile noastre <strong>de</strong> lasărbătorile Paştelor - 1931; 6). Popa Şărban - 1931; 7). Frânturi dinviaţa străbună, fascicola I - 1932; 8). Frânturi din viaţa străbună, fascicolaII - 1933; 9-10). Polojănii din bătrâni - ?; 11). Taine <strong>de</strong> codru– 1933?; 12). Vremuri şi oameni - 1935; 13). Preoţii din trecutulVrancei - 1936; 14). Schitul Valea Neagră - 1937.Broşurile după care s-a făcut culegerea ediţiei <strong>de</strong> faţă le-amobţinut prin amabilitatea dlui Dumitru HÂRNEA din Focşani, fiul luiSimion Hârnea, căruia îi mulţumim pentru bunăvoinţa cu care ne-apus la dispoziţie aceste broşuri, şi pentru faptul că a păstrat această,,Comoară”, care până la urmă a însemnat şi asumarea unui risc dinpartea <strong>de</strong>ţinătorului, pentru că mai ales în mulţumirile aduse sprijinitorilorrevistei, apar şi nume pe care culturnicii comunişti ar fi vrutsă le şteargă <strong>de</strong>finitiv din memoria acestui popor.Astfel, pe coperta broşurii nr. 9-10, dată şi în facsimil, cititorulva putea observa că la precizarea ,,Tipărită cu ajutorul FundaţieiRegele Ferdinand I”, ultimele două cuvinte sunt acoperite, ceea ceînsemna că <strong>de</strong>ţinătorul se temea <strong>de</strong> braţul lung al securităţii.Nesiguranţa anului apariţiei am notat-o prin (?), <strong>de</strong>oarece nuam găsit nici un indice care să ne sugereze anul apariţiei sau prin(1933?), când din lectura comentariilor făcute <strong>de</strong> autor, am localizat,cu aproximaţie, anul apariţiei. Acest lucru se explicăşi prin faptul că într-o perioadă unele edituri nu eraupreocupate <strong>de</strong> menţionarea anului <strong>de</strong> apariţie, faptce a generat la unele apariţii (S. Mehedinţi - Terra)în<strong>de</strong>lungi discuţii, neclarificate nici în prezent.În ediţia <strong>de</strong> faţă am reprodus întocmai textul primeiapariţii, text care a fost actualizat în ceea ce priveştenormele <strong>de</strong> ortografie şi <strong>de</strong> punctuaţie actuale.Am înlocuit <strong>de</strong> fiecare dată semnul (’) cu cratima:s’au > s-au; într’o >într-o; ş’apoi > ş-apoi etc. Am înlocuitpronumele relativ ,,cari” cu accent pe ,,i”, careexprima numărul plural ,,cari se legau”>,,care selegau”.Am scris după normele actuale prepoziţiile compuse:<strong>de</strong>la><strong>de</strong> la; am scris într-un cuvânt, după normeleactuale: ori care>oricare, ori cum>oricum. Amrenunţat la ,,u” final în: ochiu>ochi, obiceiu>obicei,răsboiu>război. Am renunţat la formele învechite <strong>de</strong>scriere: trebue>trebuie, ploae>ploaie,vrăncean>vrâncean, vieţei> vieţii, bisericei>bisericii etc.Nu am intervenit în nici un fel în textele care au fost prezentate<strong>de</strong> autor ca documente vechi şi puse între semnele citării. Ampăstrat <strong>note</strong>le <strong>de</strong> subsol făcute <strong>de</strong> autor. Nu am făcut <strong>note</strong> <strong>de</strong> subsolşi nici explicaţii la unele arhaisme şi regionalisme, dar pentru aasigura înţelegerea textului, am întocmit un glosar la sfârşitullucrării.Am păstrat, şi textele nonliterare <strong>de</strong> genul: Citiţi cu toţii BibliotecaPopulară ,,Comoara Vrancei”; De luat aminte; Sprijinitorii şiprietenii noştri; Aprecierile făcute în presa vremii, pentru ca cititorul<strong>de</strong> astăzi să observe dimensiunea a<strong>de</strong>vărată a muncii <strong>de</strong>sfăşurate<strong>de</strong> Simion Hârnea, ecourile Comorii în epocă şi modul în care aupercutat, la această iniţiativă culturală, oameni <strong>de</strong> cultură, oameni<strong>de</strong> stat, oameni politici, preoţi şi învăţători.Nu ştim <strong>de</strong> ce Comoara Vrancei îşi va fi încheiat apariţia, dartipărirea a peste 480 <strong>de</strong> pagini – nu ştim nici tirajul publicaţiei – întimp <strong>de</strong> 11 ani, când în cultura română au apărut opere fundamentaleîn toate domeniile, răspunsurile şi aprecierile primite dove<strong>de</strong>scfaptul că Simion Hârnea a făcut un act <strong>de</strong> mare cultură prin carene-a relevat sufletul vrâncean în toată autenticitatea şi splendoareasa.Prin tipărirea în volum a seriei Biblioteca Populară ,,ComoaraVrancei”, potenţată <strong>de</strong> ilustraţia inspirată a artistului plastic, profesoaraMarga-Doina ZAIŢ, Centrul Ju<strong>de</strong>ţean pentru Conservarea şiFOLCLORSimion Hârnea:BIBLIOTECA POPULARĂ „COMOARA VRANCEI“Promovarea Culturii Tradiţionale, Vrancea – director Eugen-DănuţSTOIANOF, împlinesc unul dintre cele mai importante acte <strong>de</strong> culturăpentru vrânceni, pentru întreaga ţară.Costică NeaguMAGNATUL VRANCEI - SIMION HÂRNEAAstăzi când oamenii se află într-o <strong>de</strong>menţială cursă după bani,când afli că ,,X” are o avere <strong>de</strong> sute <strong>de</strong> milioane <strong>de</strong> dolari sau euro,crezi că te afli în faţa unui alchimist care transformă în aur oriceobiect pe care pune mâna.În aceste situaţii, constaţi că viaţa bate ,,basmul”, că realitateaforţează chiar limba română, încât noţiunea <strong>de</strong> bogat, bogăţie şi-apierdut sensul pe care-l avea altădată, ca să nu mai vorbim <strong>de</strong>,,bogăţie sufletească”, iar alchimistul nostru odată cu averea aspirăla putere sau chiar <strong>de</strong>vine monstruos <strong>de</strong> puternic, <strong>de</strong>vine ,,magnat”:magnatul petrolului, magnatul presei, magnatul sufletelor noastrepe care le păpuşează după propria voinţă, un supraom care dispune,în mod discreţionar, <strong>de</strong> noi ceilalţi, <strong>de</strong> noi cei care îl admirămşi-l idolatrizăm, după ce numai cu câţiva ani în urmă ne-am revoltatîmpotriva acestui mod <strong>de</strong> a fi trataţi.În mijlocul acestei viermuieli, în care nu contează mijloacelefolosite, pentru că cinstea este astăzi un concept <strong>de</strong>suet, ca multealtele, m-am întrebat: oare cine a fost cel mai bogat vrâncean - magnatulVrancei?!Dacă am în ve<strong>de</strong>re DEX-ul (magnat care la rândul său înseamnă:aristocrat, gentilom, nobil, patrician - ce vremuri!), atunci constatcu mare surpriză şi satisfacţie, că a<strong>de</strong>văratul magnat al Vranceia fost Simion Hârnea, recuperatorul i<strong>de</strong>ntităţii sufleteştia vrâncenilor, după cum Aurel Sava a fost recuperatoruli<strong>de</strong>ntităţii documentare a Vrancei.Simion Hârnea a <strong>de</strong>scoperit ,,Comoara Vrancei”şi a salvat, <strong>de</strong> la uitare, a<strong>de</strong>văratele comori ale trăitorilordin ,,Cetatea <strong>de</strong> Piatră a Moldovei”. El şi-a început,,săpăturile” pentru <strong>de</strong>scoperirea Comoriivrâncene cam în aceeaşi perioadă cu Ion Diaconu,care a purces la întemeierea Antologiei <strong>de</strong> folclor,,Ţinutul Vrancei”, în care a urmărit, în special, Mioriţa.Întreprin<strong>de</strong>rea lui Diaconu fiind una ştiinţifică,aca<strong>de</strong>mică, pornită la în<strong>de</strong>mnul lui N. Iorga şi la afirmaţialui Ovid Densuşianu, care arăta că Vrancea afost ,,lăsată prea la o parte”, nu există dovezi că ceidoi vrânceni să fi colaborat pentru a da la ivealăa<strong>de</strong>văratele comori spirituale ale Vrancei. Cred că I.Diaconu era prea riguros pentru a accepta faptul căchiar şi culegerile ,,fără metodă”, culegerile ,,<strong>de</strong> popularizare”au o importanţă extraordinară pentru racordarea întregiipopulaţii la cultura populară veche.Pe nestematele scoase la iveală <strong>de</strong> Simion Hârnea, s-a clăditMioriţa, s-au clădit legendarele sate ale feciorilor Tudorei Vrâncioaia,,,Oamenii <strong>de</strong> la munte” ai lui Simion Mehedinţi, poezia lui DumitruPricop etc.Simon Hârnea (1898-1985) s-a născut la Năruja, una dintre localităţilecele mai importante din Vrancea istorică, <strong>de</strong> pe ValeaZăbalei. Deşi Năruja nu face parte din aşezările legendare, nu coboarădin feciorii Tudorei Vrâncioaia, aşezarea supranumită şi,,inima Vrancei”, are o imensă contribuţie la crearea tezaurului spiritualşi material vrâncean.S. Hârnea a făcut studiile primare în satul natal şi apoi douăclase secundare la Odobeşti, după care ,,a urmat şcoala vieţii”, fiindautodidact, aşa cum s-a <strong>de</strong>clarat. A funcţionat ca grefier la Ju<strong>de</strong>cătoria<strong>de</strong> Ocol Vrancea, cu sediul la Năruja. Poate că aceastăocupaţie îi va fi trezit interesul şi mai apoi pasiunea pentru trecutulistoric şi pentru sufletul vrâncean. Cred că mocanii cu care va fivenit în contact sau care se vor fi prezentat la Ju<strong>de</strong>cătorie cu nevoilelor, îi vor fi atras atenţia, urmărind apoi şi dând la iveală chipuri,locuri şi întâmplări.(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3933
ESEUFratele Vasile Alecsandri scrie balada „Mioriţa”(urmare din numărul anterior)7. Aşezate sub această cupolă, i<strong>de</strong>ile ce l-au condus peAlecsandri în edificarea textului „Mioriţei”, pe care le împărtăşeşteprietenului Alexandru Hurmuzachi, apar într-o lumină nouă: „Să lespui curat / Că m-am însurat / Cu-o mândră crăiasă, / A lumii mireasă.Nu poate fi vreo zicere mai poetică şi totodată mai potrivitămai potrivită pentru <strong>de</strong>scrierea morţii! Moartea este o mândră crăiasăcare domneşte peste omenirea întreagă, şi totodată ea estemireasa lumii! Tot omul e logodit cu moartea din minutul ce intră înviaţă. Că la nunta mea / A căzut o stea. – Stelele au o mare închipuireasupra poporului român. El cre<strong>de</strong> că fiecare om are câte ostea, care, din minutul ce el se naşte şi până ce moare, este tainiclegată cu soarta lui. (…) Soarele şi luna / Mi-au ţinut cununa; / Braziişi păltinaşi / l-am avut nuntaşi; / Preoţi, munţii mari, / Păsări lăutari,/ Păsărele mii / Şi stele făclii! – Poetul necunoscut al acesteibala<strong>de</strong> preface cu puterea închipuirii lui tot universul într-un templuluminat <strong>de</strong> făcliile cereşti şi aduce toate constelaţiile şi toate podoabelepământului faţă la cununia omului cu moartea!... (…) Totodată,în privirea simţirii înduioşitoare, cât şi în privirea frumuseţiilimbii noastre, însemneze cititorul câtă dragoste este cuprinsă în<strong>de</strong>scrierea <strong>de</strong>zmierdătoare ce face muma <strong>de</strong> copilul ei, când zice:Cine-a cunoscut. / Cine mi-a văzut / Mândrul ciobănel, / Tras printruninel? / Feţişoara lui, / Spuma laptelui! / Mustăcioara lui, / Spiculgrâului! / Perişorul lui, / Pana corbului, / Ochişorii lui, / Mura câmpului!– Asemenea nu mai puţin este <strong>de</strong> însemnat mamei lui…” (12,pp. 136-141) Cititorul atent mai poate <strong>de</strong>tecta ca indici ale unor sugestiimasonice în lectura textului scris <strong>de</strong> Alecsandri: i<strong>de</strong>ea testamentuluicare trimite la „lectura testamentului profanului” şi statutulciobanului moldovean ca fiu al măicuţei bătrâne ce ne conducegândul la „copilul văduvei” sau „Fiii văduvei”, titlul dat masonilor;„Expresia «copilul văduvei» se găseşte şi în textele pirami<strong>de</strong>lor,care relatează povestea lui Horus, fiul postum al lui Osiris. Mamasa, Isis, leagă această poveste <strong>de</strong> căutarea ei pentru a găsi rămăşiţelerisipite ale cadavrului lui Osiris. Se cuvine să remarcăm absenţatatălui şi în legen<strong>de</strong>le <strong>de</strong>spre Hristos, <strong>de</strong>spre Krşna, <strong>de</strong>spreMithra , <strong>de</strong>spre Sargon şi <strong>de</strong>spre Sargon şi <strong>de</strong>spre Moise”.(9, p. 23)8. Întrebare: Dacă Vasile Alecsandri era <strong>de</strong>ja iniţiat în taineleordinului masonic atunci când a primit textul colin<strong>de</strong>i păcurarilor,lectura lui să-i fi trezit în minte simboluri tainice? Răspuns:N-avem <strong>de</strong>cât să reve<strong>de</strong>m una dintre variantele <strong>de</strong> colind al păcu-Lola BECCARIA-DEZGOLITĂEDITURA TREICare este preţul dragostei? Se poate cumpăra tandreţea?Ce trebuie să oferi în schimbul unei mângâieri?Cu timpul <strong>de</strong>scoperim că nimic nu e gratis, nici măcariubirea. Dragostea ca troc — aceasta este lecţia pe care MartinaIranco, protagonista romanului <strong>de</strong> faţă, o învaţă încă dincopilărie, asemeni unei Alice în Ţara Minunilor Erotice, încare domneşte paradoxul iubirii în neiubire.rarilor, tipul <strong>de</strong> câmpie pe caream utilizat-o în <strong>de</strong>monstraţia dincercetarea anterioară:Trans. 78,Pecurariul streinel, din colecţia<strong>de</strong> colin<strong>de</strong> adunate <strong>de</strong> Pop-Reteganul,localitatea Sânteju<strong>de</strong>,com. Sântioana, r. Gherla, reg.Cluj;”La vârfuţu muntelui / Dimineaţalui Crăciun / Sunt vreo treipăcurăraşi. / Cei mai mari / Îsveri primari, /Cel mai mic îistrăin tare. / Tot îl mână şi-ladună / Ca s-abată oile. / Pânăoile abăté, / Lui grea lege îi făcé:/ O pân(i) pusce se-l împuşce /Ori în sabie se-l arunce. / El dingrai aşa grăia: / Dragilor fraţi şiAlexandru Bulandrafârtaţi, / Pe mine nu mă-mpuşcaţi / Fără capul mi-l luaţi / Şi pă minemă-ngropaţi / În turiştea oilor, / În jocuţul mieilor. / Pă mine pământnu puneţi, / Numai dragă gluga mea / Şi drag flueraşul meu / Puneţi-lla capul meu. / Când vântul a trăgăna / Flueraşul m-a cânta;/ Când a sufla vântu lin / M-a cânta ca p-un strein; / Când a cântavântu-ncet / M-a cânta ca p-un secret. / Oile cele cornute / Mândrum-or cânta pe munte, / Oile cele bălăi / Mândru m-or cânta pe văi,/ Oile cele seine / Mândru m-or cânta pe mine”. (3, p. 604). Revenimla răspuns: i<strong>de</strong>ea răspuns: i<strong>de</strong>ea testamentului este foartebine marcată; versul „Dragilor fraţi şi fârtaţi” trimite imediat la i<strong>de</strong>ea<strong>de</strong> confrerie, susţinută puternic <strong>de</strong> termenul „secret”; versul „Fărăcapul mi-l luaţi”, ca <strong>de</strong>semnând tăierea capului, aduce în minteaunui iniţiat mason „semnul <strong>de</strong> ordine al discipolilor: Atunci când francmasoniiiau cuvântul într-o lojă <strong>de</strong> Discipoli, ei se ridică în picioareşi fac semnul <strong>de</strong> ordine, care este <strong>de</strong> altfel obligatoriu <strong>de</strong> îndată cese părăseşte poziţia aşezat. Pentru a executa acest semn, se aşazămâna dreaptă la nivelul gâtului cu antebraţul la orizontală, <strong>de</strong>getulgros pentru a forma un echer. Se trece brusc mâna dintr-o parte înalta a gâtului tăiat <strong>de</strong>cât să <strong>de</strong>zvăluie secretele care i-au fost încredinţate”.(2, pp. 286-287) Ipoteză: dacă Alecsandri a receptataceste semnale, el le-a răspuns, cum îi era felul, orgolios, cu untext moldovean mai frumos şi mai bogat în simboluri masonice<strong>de</strong>cât cel ar<strong>de</strong>lean. Aşa a scris prima capodoperă – i<strong>de</strong>alul tainic aloricărui profesionist.Miza romanului este una pe muchie <strong>de</strong> cuţit. O poţiblama sau o poţi accepta, încercând să înţelegi că, dincolo<strong>de</strong> tine, există şi o altă lume, o altă tipologie umană care îşirevendică dreptul la iubire exclusiv în cheie erotică.«Cei care numesc pornografic un roman ca acesta orin-au citit cartea până la sfârşit, ori cred din start că sexualitateaşi erotismul sunt teme incomo<strong>de</strong>. Erotismul nu poate ficonsi<strong>de</strong>rat un apendice al fiinţei umane. Sexualitatea este oparte intrinsecă a comportamentului nostru, o ştim încă <strong>de</strong>la Freud, iar a o refuza ca pe o ciumată, punându-i eticheta<strong>de</strong> pornografie, este <strong>de</strong>-a dreptul trist şi mai ales inutil. Nuserveşte <strong>de</strong>cât să accentueze temele tabu, când <strong>de</strong> fapt tocmai<strong>de</strong>spre acestea ar trebui să vorbim mai <strong>de</strong>s.»Lola Beccaria, El Mundo«O scenă erotică <strong>de</strong> o rară intensitate în literatura contemporană<strong>de</strong> calitate .» La Razón «Minunat roman, un <strong>de</strong>liciuultrarecomandabil!» La Clave «Una dintre cele maibune scrieri <strong>de</strong>spre erotism pe care le-am citit.» ABC «Romaneca acesta ne submineazăvalorile morale, ne excită şi needucă erotismul».El Correo Español3934www.oglinda<strong>literara</strong>.roLola Beccaria (Ferrol,1963), doctor în Filologie Hispanică,lexicograf şi lingvist alAca<strong>de</strong>miei Regale Spaniole,scrie în acest roman <strong>de</strong>spre nevoiavitală <strong>de</strong> afecţiune şi <strong>de</strong>sprecum ne putem pier<strong>de</strong> încăutarea disperată a tandreţei.DEZGOLITĂ — unroman care a stârnit controversemajore!
Pentru a vă atrage atenţia pun titlul:Andreea MarinAlexandru StanciuEVENIMENTEPoate ar trebui să pun şi o pozăCe faceţi acum. Nu e o întrebare, e o supoziţie. Cel maiprobabil sunteţi într-un mijloc <strong>de</strong> transport în comun şi va gânditi căaţi început ziua cu dreptul, căci aţi prins loc pe scaun. Sau poate căaţi ajuns <strong>de</strong>ja la serviciu şi nu aveţi mare lucru <strong>de</strong> făcut. Normal, osă vină şeful şi chiar dacă nu aveţi nimic <strong>de</strong> făcut…aveţi. Sau poatecă luaţi micul <strong>de</strong>jun la o terasă cochetă cu un pahar <strong>de</strong> suc naturalîn mână şi citiţi relaxat ziarul. Heh, glumeam; doar nu sunteţi înfilme. O situaţie reală însă este să citiţi aceste cuvinte <strong>de</strong> pe toaletă,context care v-ar oferi liniştea şi atenţia potrivite pentru citirea acestuiarticol, mai precis partea a doua a articolului un<strong>de</strong> vă voiprezenta <strong>de</strong> fiecare dată ceva interesant. Nu util, căci nu veţi câştigamai mulţi bani după ce îl aflaţi, nici nu trăiţi mai mult sau mai sănătos.Va fi totuşi plăcut să le ştiţi şi, poate, după ce veţi fi citit zeci <strong>de</strong>articole sau aprofundat subiectele abordate, vă veţi schimba puţinmodul <strong>de</strong> gândire. Ar fi nespus <strong>de</strong> regretabil dacă a<strong>de</strong>vărul ar fi întot<strong>de</strong>aunala mijloc. Aceasta l-ar preface în apanaj al mediocrităţii,spune Lucian Blaga. Faimosul filozof român subliniază că a<strong>de</strong>vărulpur nu este un rezultat simplu, la în<strong>de</strong>mâna oricui. Probabil cămajoritatea dintre cei ce nu v-aţi oprit din citit după primul paragrafau auzit <strong>de</strong> Karl Marx şi îl asociază imediat cu socialismul sau comunismul.Nu zic că este greţit, însă altul este motivul pentru caream pomenit numele său. Celebrul gânditor al secolului XIX <strong>de</strong>zvoltao metodă <strong>de</strong> cunoaştere ştiută sub numele <strong>de</strong> dialectică sau materialismdialectic. Metoda este aparent <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> simplă: luăm o teză,o confruntăm cu o antiteză din care rezultă o sinteză, care la rândulei este o teză. Realitatea <strong>de</strong>scoperită prin analiză şi reconstituităprin expunere (sinteza) este tot<strong>de</strong>auna o realitate înmiscare.Gândiţi! Chiar dacă sună a clişeu, acesta e mesajul pe carevi-l transmit, în caz că vă uitaţi nedumeriţi după titlul articolului saurubrica un<strong>de</strong> e prezent pentru a <strong>de</strong>scoperi <strong>de</strong>spre ce e vorba. AtâtBlaga şi Marx, cât şi restul filozofilor şi gânditorilor afirmă căa<strong>de</strong>vărul nu este la în<strong>de</strong>mână. Trebuie să învăţaţi să gândiţi şi sătreceţi peste aparenţe pentru a-l <strong>de</strong>scoperi. Faceţi o mică anchetăpersonală înainte <strong>de</strong> a cre<strong>de</strong> a<strong>de</strong>vărul servit <strong>de</strong> alţii. Cel mai la în<strong>de</strong>mânăexemplu ar fi dobânda la bancă sau intenţiile <strong>de</strong>clarate alepoliticienilor în campaniile electorale.Nu e vorba <strong>de</strong> bani, ci <strong>de</strong> muncăŞtiu ce căutaţi când ve<strong>de</strong>ţi un film. Vreţi să vă ridice pulsulpentru 90 <strong>de</strong> minute, să trăiţi cu a<strong>de</strong>vărat un sentiment. Va aşteptaţica un horror să vă ţină încordaţi pe tot parcursul acţiunii, să tresăriţila scenele <strong>de</strong> groază şi să zâmbiţi la ţipătul scurt al prietenei. Văaşteptaţi ca la o comedie să râ<strong>de</strong>ţi până vi se înţepeneşte maxilarulşi vă dor muşchii abdominali sau la un SF să rămâneţi cu guracăscată. De asemenea, când mergeţi la un film romantic aşteptaţi...,<strong>de</strong> fapt nu ştiu ce aşteptaţi, eu aştept să se aprindă luminile şi săplec. Nu ştiu nici fetele ce aşteaptă, nu am mai vorbit cu prietenamea după ce am ieşit <strong>de</strong> la aşa ceva.Ceea ce nu ştiu este ce căutaţi voi când citiţi un articol <strong>de</strong>ziar. Probabil că vreţi să aflaţi informatii utile, ştiri sau divertisment.O să încerc să vă servesc cel din urmă <strong>de</strong>zi<strong>de</strong>rat, dar nu sub formabancurilor sau poveştilor pescăreşti. Vă voi prezenta perspectiveinteresante asupra unor lucruri probabil obişnuite, încercând săstârnesc un zâmbet, dacă nu pe faţă măcar în gând, zâmbet carear face cât zece hohoteli obişnuite, pentru că ar însemna că a zâmbitcreierul şi nu gura.Trecând cu lipsă <strong>de</strong> subtilitate direct din introducere în cuprins,să luăm cele două i<strong>de</strong>ologii predominante în perioadarăzboiului rece: capitalismul şi comunismul. Primul se bazează peeconomia <strong>de</strong> piaţă, concurenţă şi profit, în schimb ce cealaltă este–aparent - exact opusul primei, încercând să îngră<strong>de</strong>ască libertateaantreprenorială. Planificarea şi naţionalizarea comuniste sunt practicîn antiteză cu <strong>de</strong>scentralizarea şi privatizarea din capitalism. Cutoate aceste aspecte dihotomice în prim plan, este un gânditor carewww.oglinda<strong>literara</strong>.rospune că în fapt, cele două i<strong>de</strong>ologii duc către acelaşi rezultat. Marcuseeste numele lui. El are în centru i<strong>de</strong>ilor sale principiul randamentului,<strong>de</strong>spre care spune că este prezent atât în societateacomunistă, cât şi în cea capitalistă. Acest principiu se referă la alienarea,adică în<strong>de</strong>părtarea, omului <strong>de</strong> muncă sa şi plăcerilor imediate,în slujba unei presupuse viitoare plăcere mai mare. Acestproces poate fi i<strong>de</strong>ntificat prin principiul Nirvana, <strong>de</strong>zvoltat şi <strong>de</strong>taliat<strong>de</strong> Sigmund Freud, părintele psihanalizei. Aşadar, societateanoastră, atât pre cât şi post comunistă se bazează pe muncă.Înainte munceam pentru că eram obligaţi şi nu erau alternative,acum muncim pentru a obţine cât mai multe bunuri. Aici se creeazăun cerc vicios, cu cât câştigam mai mult cu atât cresc şi cheltuielileastfel încât banii nu sunt niciodată <strong>de</strong> ajuns şi sfârţim prin a mumcişi mai mult. Marcuse adaugă conceptul concurenţei între consumatori,în locul celei între producători. De exemplu, la şcoală sauliceu cine are cei mai scumpi adidaşi, la facultate cine are cea maiscumpă maşină, cel mai scump ceas, etc.Show me the moneyŞtiţi ce este un cerşetor? un om sincer. întot<strong>de</strong>auna spunece vrea: daţi-mi bani! fiţi şi voi sinceri. Asta vreţi. De aceea scrieţi fiecarenotă peste 8 în CV, îmbrăcaţi cămaşa călcată şi folosiţi involuntarun ton mai piţigăiat la fiecare interviu, încercând să păreţiserioşi şi <strong>de</strong> încre<strong>de</strong>re, când <strong>de</strong> fapt nu vă gândiţi <strong>de</strong>cât la un lucru:show me the money. spuneţi ce spune şi Tom Cruise în filmul JerryMaguire, doar că în gând (puteţi ve<strong>de</strong>a pe youtube <strong>de</strong>spre ce evorba). Urlaţi în gând show me the money la fiecare tergiversare<strong>de</strong> către interviator a subiectului. Fiţi cinstiţi, 99% dintre cei carecitiţi ce scriu eu acum vreţi doar bani, fie că o recunoasteţi sau nu.Vreţi o maşină care să consume mult şi să lase urme <strong>de</strong> cauciuc peasfalt când acceleraţi, vreţi nişte boxe mari care să îi facă pe celdin stânga voastră să închidă geamul la semafor, vreţi să mergeţila hotel <strong>de</strong> cinci stele în vacanţă, vreţi să vă cumpăraţi haine pecare prietenii să le consi<strong>de</strong>re <strong>de</strong> snob, vreţi laptop şi calculator <strong>de</strong>casă scump, nu pentru că v-ar folosi performanţele ci pentru că ştiţivoi că, dacă e mai scump, trebuie să fie şi mai bun, pe scurt vreţiceea ce costă mult. Nu vreţi să salvaţi reptilele sau urşii polari, plantelesau peştii pe cale <strong>de</strong> dispariţie, să ajutaţi la refacerea stratului<strong>de</strong> ozon sau să opriţi războaiele dintre naţiuni. Adică vreţi şi asta,dar nu în primul rând.Î primul rând vreţi să vă fie vouă bine, să fiţifericiţi la sfârşitul zilei sau săptămânii şi ştiţi ce?...vă înţeleg perfect.Este un sentiment <strong>de</strong> <strong>de</strong>fulare în urma nemulţumirilor şi frustrărilorzilnice, acumulate din pricina opulenţei bogaţilor, dispreţul claseipolitice, zgârcenia angajatorilor şi atâta nesimţire înconjurătoare.Şi mai e cineva care va întelege şi va aproba şi va respectaaceastă gândire şi anume Nietzsche. Acel filozof neamţ <strong>de</strong>care toată lumea a auzit, dar puţini ştiu ceea ce propovaduieşte el.El apologiază <strong>de</strong> fapt opusul valorilor tradiţionale, împărtăşite <strong>de</strong> biserică.El începe prin a studia etimologia noţiunii <strong>de</strong> „bun/bine”,constatând că înţelesul acesteia nu provine din conceptele <strong>de</strong>„moral, altruist, mo<strong>de</strong>st”, ci are în ve<strong>de</strong>re i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong> „nobil, distins, însensul rangului social”. Friedrich Nietzsche se opune cu totul conceperiibinelui după un sens <strong>de</strong> tip plebeu, mediocru, căci dimpotrivăesenţa binelui, spune el, este <strong>de</strong> a fi ceva superior, ceva nobil. Dihotomiabine-rău are în ve<strong>de</strong>re o antiteză între o rasă superioară,aristocratică, a<strong>de</strong>ptă a războiului, mândriei, sănătăţii, frumuseţii, libertăţii,numita morală <strong>de</strong> stăpân sau morala aristocrată şi o rasă inferioară,a<strong>de</strong>ptă a mo<strong>de</strong>stiei, altruismului, milei, iertării, iubiriiduşmanului, numită <strong>de</strong> Nietzsche morala <strong>de</strong> sclav. Morala aritsocraticăconstă în glorificarea sinelui şi preţuirea valorilor din jurulnoţiunii <strong>de</strong> putere, sănătate, curaj.Ironic este faptul că Nietzsche nu prea a avut niciodatăparte <strong>de</strong> aceste valori aristorcratice pe care le aprecia atât <strong>de</strong> tare,petrecându-şi o bună parte din viaţă prin spitale şi fiind refuzat <strong>de</strong>singura femeie <strong>de</strong> care a avut parte.(continuare în pag. 3938)3935
PROZAAnda Bejanenergie negativă.PE TERMEN NELIMITATÎn văzduh era o <strong>de</strong>gringoladătotală. Se făceau noi restructurăriprintre suflete,multe trebuiau să coboare pePământ să îşi ia karma înprimire, altele trebuiau doarsă mai treacă un nivel ca săse <strong>de</strong>săvârşească. Unii zei,sau <strong>de</strong> fapt unele energii superioareîncercau săconvingă alte entităţi sătreacă prin experienţa vieţiica să le mobilizeze puţin pecalea unei ascensiuni. În fine,în toată acea abrambureală,multe erau un pachet <strong>de</strong>ENTITATEA1: -Du-te bă, că eu nu mai cobor să măstrofoc vreo câteva <strong>de</strong>ca<strong>de</strong> pentru nimic!ENTITATEA2: -Hai<strong>de</strong>, amice, încearcă! La cât <strong>de</strong>cumseca<strong>de</strong> ai fost în peregrinările tale acolo, poate ai noroculşi întrupezi pe vr’unu care moare la născare.E1: -Cre<strong>de</strong>-mă că nu ţin ăştia cu tot dinadinsu’ sămă trimiţă jos pentru atâta lucru. Am eu vreo bubă ceva la catastifu’lor.E3: - Ba tu ai un scop precis acolo! Că după cumvezi, altul mai mare ca tine <strong>de</strong>ci<strong>de</strong> că trebuie să mergi!E1: -Auzi, mai ştii ceva, cu toţii ne-am căpătat cunişte reminiscenţe <strong>de</strong> pe Terra, dar tu tot aşa religios airămas?!E3: -Noi ştim ce ştim aici sus, însă acolo pe Pământ,fără un suport religios nu faci nici o brânză. Şi <strong>de</strong> ce să nu recunoaştemcă întrucâtva au dreptate oamenii… Noi aici,stăm ca în gară şi ne aşteptăm trenurile care să ne poartecătre alte vieţi, însă dimensiunile din care venim fiecare suntguvernate diferit. Şi totuşi suntem legaţi între noi, facem partedintr-un tot. De ce nu recunoaşteţi că în mare parte problemeleau rămas aceleaşi pentru noi ca şi pentru pământeni?De asta trebuie să mai facem nişte ture acolo, ca să putemsă ne purificăm şi să aflăm scopul nostru în tot acest teatru.E2: - Teatru…Comedie! direct! Voi puteţi să vă explicaţipentru ce se repetă lucrurile? În mare parte scenariule acelaşi, omul e la fel <strong>de</strong> nu ştiu câte mii <strong>de</strong> ani, doar <strong>de</strong>corule diferit. Nu vi se pare că se învârtesc într-un cerc?E1: -Sunteţi sadici! Pentru ce trebuie să ne strofocămşi acum cu probleme telurice? Nu e <strong>de</strong> ajuns că în curândo să fim iarăşi acolo? Şi că…vorba ta amice, o s-o luăm<strong>de</strong> la capăt? măcar <strong>de</strong> am ţine minte toate discuţiile astea…Este atât <strong>de</strong> trist să fii om…iar dacă nu ai înclinaţii religioasee cu atât mai rău, după cum spuneaţi. Iar răul cel mai rău, cireaşa<strong>de</strong> pe vârful răului e ca peste toate astea să mai fii şiun tip <strong>de</strong>stupat care scormoneşte prin hârţoage în căutareaunui sens. Pentru că ţi se duce naibii orice motivaţie <strong>de</strong> a maitrăi.E3: -Motivaţia ar trebui să fie în legătură cu credinţaşi trăirea personală.E2: -Sigur, însă dacă te prinzi că există un scop mainobil pentru care să trăieşti, fie în sens religios, fie într- unulmai esoteric, mai filozofic, tot simţi apăsarea vulgarelor necesităţipământeşti. Adică trebuie să împaci scopul cu cerinţelecotidiene.E3: - Bineînţeles! munca a fost lăsată întru câştigareacelor materiale pentru om, cât şi pentru familia lui. Dar înacelaşi timp trebuie să facem totul cu raportare la Deus. Pentrucă acolo omul are o dublă raportare- una pe orizontală,adică relaţiile cu semenii, şi una pe verticală- relaţia cu divinitateacare îi întreţine existenţa omului.E1: -Relaţionarea asta a dumitale mă face să îmiamintesc <strong>de</strong> lucruri foarte plăcute <strong>de</strong> acolo <strong>de</strong> jos! Fie şi peverticală, chiar dacă nu e prea comod!E2: -Uite, că pe tine tot te salvează ceva în lumeaaia: umorul!E1: -Eh, să am eu parte <strong>de</strong> atâta haz pe cât mi-e <strong>de</strong>necaz că tre’ să mă întorn acolo!E2: - Noi discutăm lejer aici, însă când om ajungeacolo o să turbăm! Gân<strong>de</strong>şte-te că ajungi într- un amărât <strong>de</strong>corp <strong>de</strong> bărbat…E1: - Aaaaaa, nu! mai nasol! Ajungi într-unul <strong>de</strong> femeie!E2: -Da, o femeie…ca toate femeile, pe scurt,; carese împopoţonează, care are scurgeri câteva zile pe lună,chiar când îi e lumea mai dragă, care se păruieşte cu altelepentru un mascul, frige trei plozi, şi cam atât. Sau una caree foarte supusă, şi peste ani are o revelaţie cum că a fost ofraieră că a făcut tot ce i-a zis barbac-su, şi-atunci îi picăcerul în cap, că i s-a dus naibii toată viaţa şi aleluia. Sau şiuna <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> rebelă, care îşi face o viaţă a ei, se păcăleştecu cine ştie ce motivaţii <strong>de</strong>spre sublim şi cunoaştere şiajunge o hârcă ocolită <strong>de</strong> toţi şi care moare singură.E1: -Da, însă asta i se poate întâmpla şi unui bărbat.Oricât ai fi tu <strong>de</strong> mascul, dacă ea reuşeşte să te facă să<strong>de</strong>vii serviabil, te-ai dus pe copcă. Sau poţi să o faci pe răzvrătitu’şi să nu te mai lipeşti sufleteşte <strong>de</strong> nimeni, niciodată.Sau mai rău, să <strong>de</strong>vii un misogin onanist. Sunt variante şivariante. În fine, oamenii sunt posesivi, asta-i treaba. Au unsimţ al proprietăţii ceva <strong>de</strong> speriat!E2: -Sigur! Asta este societatea! Trebuie să trăieştipentu cei din jur. Cel mai nasol este să ajungi la i<strong>de</strong>ea că numerită.E3: - Uite <strong>de</strong> asta e bine să te întovărăşeşti cu o religieacolo. De preferat cred că ar fi creştinismul. E mai uşorsă crezi într-o religie bazată pe altruism, în i<strong>de</strong>ea că te mântuieştiprin ceilalţi, că binele şi mântuirea sunt colective…E2: - Măi, nu ştiu ce să îţi spun, dar cred că ţi-e maiuşor ca om să ştii că faci totul pentru tine. Că investeşti cusârg în tine. Bine, trebuie să îi ajuţi şi pe ceilalţi, pentru că <strong>de</strong>obicei acţiunile şi gândurile tale îşi propagă efectele în locurişi în timpuri la care nu te aştepţi. Nu şitu… eu am trecut siprin faze din astea şi mi s-a părut mai uşor să fiu aşa…Mi sepărea atât <strong>de</strong> absurd cum se motivează ceilalţi…E1: - Ooo, da, oamenii au mobiluri <strong>de</strong>mente! Poatecă ai dreptate tu cu individualismul tău…Mi se părea ciudatcând auzeam: “iată câte lucruri am agonist! acum trebuie săîmi fac o familie, să am un copil ca să i le las lui, că doar pentr u(continuare în pag. 3937)3936www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
PROZAcine le-am făcut?!” Adică să îţi pierzi nu ştiu câţi ani făcândtotul pentru copil? Dar pentru tine? Ce faci? Cu ce te alegi?Plodu’ poate pleacă sau îşi face un alt rost şi pe tine tot altu’străin te şterge la cur la bătrâneţe, sau poate îţi bea toatăagoniseala sau o dă pe curve, sau poate se îmbolnăveşte,ori poate pur şi simplu o să fie doar un individ supărat peviaţă cu dureri în cot <strong>de</strong> toată agoniseala ta. Nu e profitabil săfaci un copil…şi… nu ştiu…mă uit acum la noi ăştia <strong>de</strong> acileadin eter şi nimeni nu e prea fericit că trebuie să se mainască o dată. Chiar şi fără să ştim o dată născuţi ce greutăţine aşteaptă, tot aducem cu noi nişte anxietăţi şi toată cohorta<strong>de</strong> întrebări la care nu se poate răspun<strong>de</strong>. Acolo laorice vârstă e nasol să te întrebi ce e cu tine pe lumea asta.De obicei puţini se întreabă aşa, iar ceilalţi îi privesc <strong>de</strong> parcăar fi în ebrietate sau ceva. Dacă eşti tânăr şi te gân<strong>de</strong>şti laastea, e nasol, pentru că îţi taie tot cheful <strong>de</strong> acţiune, iar dacăeşti în vârstă, e prea târziu uneori.E2: -Hm…da…ei nu se întreabă dacă ar fi bine sămai aducă pe lume încă un omulean care o să treacă prinaceleaşi greutăţi şi o să îşi zică <strong>de</strong> multe ori: nu e vina meacă m-am născut, nu eu mi-am dorit asta. Oare <strong>de</strong> ce ţin oameniisă se înmultească aşa cu tot dinadinsul?E3: - Pentru că se iubesc…E1 şi E2 îl săgetară:- Băi, ne laşi?! Până aici!E1 continuă:- Din ce am văzut eu, dacă te iubeşti cu cineva şiapoi te căsătoreşti şi mai slobozeşti şi un copil pe ţeavă, seduce dracului toată iubirea. Pentru că apar complicaţii, legileşi cutumele te strivesc pur şi simplu. Sunt nişte supra-oameniăia <strong>de</strong> pot să convieţuiască încorsetaţi, să mai şi iubească,sau să îşi păstreze credinţa nealterată. Cum crezi că ar rezistaun călugăr laolaltă cu lumea? Nu merge aşa… ceva <strong>de</strong>genul ăsta le-ar trebui şi îndrăgostiţilor…un alt mediuceva…Nu ve<strong>de</strong>ţi? credinţa şi iubirea sunt două lucruri careţin <strong>de</strong> divin dar care nu pot fi împăcate cu lumea aia! Acolotrebuie să fii cât mai brut. Nu e <strong>de</strong> găsit reţeta concilierii responsabilităţilorzilnice cu relaţionarea aia pe verticală.E3: -Să ştii că eu am întâlnit oameni care au ştiut săîşi ţină o casă. Dar cel mai trist pentru mulţi din ei a fost căau avut parte <strong>de</strong> nişte copii care nu au învăţat nimic din toateacelea. Desigur, şi vremile au fost altfel; poate în unele timpurioamenii erau supuşi unor obiceiuri mult mai dure, darcare le rostuiau viaţa. Însă libertăţile pe care le-au obţinut,plus mania femeii <strong>de</strong> a nu mai fi femeie, ci egală a bărbatuluiau întors totul pe dos. Deageaba par ei mai <strong>de</strong>schişi ladiscuţii şi abordări, că nu rezolvă nimic…E1: -Mda… poţi să slobozeşti ceva în ea <strong>de</strong> comunicaredacă nu ai un fundament solid pe care să o aplici.E3: - Clar, în viaţă i-am respectat pe cei care au ştiutsă ţină o familie unită; cred că e cel mai greu.E2: - Păi în fond, cred că revenim la ce spuneam maisus: că omul e într-un acelaşi singur fel <strong>de</strong> mult timp. Adicăpoate ei încearcă să îşi masculinizeze femeile, şi să îi punăpe bărbaţi să îşi ia concedii ca să stea acasă cu plozii, însălucrul ăsta nu o să ţină, pentru că mo<strong>de</strong>lul femeii şi al bărbatuluieste călit să fie într-un singur fel, rolurile nu pot fi interschimbabile.E1: -Bine, bine…însă mai <strong>de</strong>vreme plecasem <strong>de</strong> lao chestiune pe care n-am rezolvat-o: pentru ce ţin oameniimorţiş să se înmulţească? Pentru că răspunsul ăla cu iubireaa fost <strong>de</strong> tot râsul. Adică, nu ma înţelegeţi greşit: pe Pământe <strong>de</strong> tot râsul, pentru om, şi pentru ambiţiile lui limitate.E2: -Mda…poţi să iubeşti un om, dar el să nu te iubească…saupoţi să îl iubeşti şi te iubeşte şi el, dar îţi daiseama că aveţi alte aspiraţii, alte planuri…Sau: nu vă iubiţi,nu vă interesează, şi totuşi aveţi o familie care merge…şicombinaţii mai sunt multe. Aste este cu omul…stă ori pe explozibil,ori pe suprafeţe găunoase. Cât <strong>de</strong>spre întrebarea tacu supravieţuitul ăsta încăpăţânat, habar nu am. Ştiţi doar ceteorii există acolo la ei, cu Darwinism, cu poveşti schopenhaueriene…toatălumea vrea să folosească energia şi potenţialultău pentru interesele proprii, chair şi genele tale, pecare le interesează să supravieţuieşti cât să ai copii , apoi sămori ca să faci loc pentru copiii tăi. Modul în care te fac sa în<strong>de</strong>plineştiinstructţunile lor, e mascat cu tot felul <strong>de</strong> elementegen „dragoste“ , „familie“ , „sacrificiu pentru generaţiile viitoare“.Dar mă dau bătut… nu ştiu pentru ce trebuie să ne totnaştem în continuare pe planeta aia ciudată.E3: -Păi eu cred că suntem într-un întreg universal,nu ştiu care este scopul. Ar trebui să fie unul bun, dacă <strong>de</strong>miurguleste unul bun. Şi <strong>de</strong> asta religia aceea a altruismuluia prins atât <strong>de</strong> bine, pentru că îi leagă pe oameni, pentrucă le crează o <strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţă a tuturor faţă <strong>de</strong> ceilalţi, astfelîncat se ajunge la o unitate şi la un scop comun…E1: -Fraţilor, hai că ne învârtim în jurul aurei şi <strong>de</strong>jaîngurgităm mai multe rahaturi <strong>de</strong>cât pământenii ăia.E2: - Da, şi uite ca bate gongul pentru noi…cam trebuiesă o întin<strong>de</strong>m într-acolo..E1: -Deci s-a făcut timpul, nu? Iar trebuie s-o luăm<strong>de</strong> coadă. Diseară nu mai ies la bere în Shambala…<strong>de</strong>h! Şial naibii timp cum vine… cum se face cum nu se face că întot<strong>de</strong>aunane trezim acolo într- o piele nepotrivită fix înconjunctura inoportună.E3: - Să sperăm că o să lichidăm toate treburileacolo jos <strong>de</strong> data asta…E1: -Mda, ca să ne putem retrage la pensie în nirvana.Hai, pe curând! Şe<strong>de</strong>re plăcută!E2 şi E3:-Să ne ve<strong>de</strong>m cu bine!Plonjă fiecare în embrionul lui.Sperau să nu li se ofere prea multe oportunităţi înviaţă, să nu fie nevoiţi să facă alegeri; prietenii, sigur, i-ar felicita,i-ar pizmui pentru norocul lor, le-ar spune, “ce şansămare ţi s-a oferit în viaţă! alege-o nu mai sta pe gânduri!”;însă oportunităţile ce ţi se arată sunt doar ca să vezi cât <strong>de</strong>multe ai pier<strong>de</strong> într-un loc, alegând altceva, câştigând, întrunaltul.Fiecare dintre suflete spera să fie un idiot acolo jos,o plantă <strong>de</strong> om care nu se întreabă pe ce lume trăieşte, o legumăcare e mult prea ocupată cu leafa şi slujba, al căreiscop în viaţă este să vină ora patru ca să scape <strong>de</strong> la muncă.Să fie în<strong>de</strong>ajuns <strong>de</strong> tembeli încât să se poată duce <strong>de</strong> pe ozi pe alta cu zăhărelul, cum că viaţa merită trăită, că este undar <strong>de</strong> care trebuie să profite.Desigur, Demiurgul citi gândurile entităţilor, zâmbi înbarbă, îşi înfoie nările şi însemnă pe răboj că după pensionare,cei trei mai aveau să activeze în serviciul lui niţicăvreme.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3937
FULGURAŢIICE PROSTIE!Suntem singura ţarădin Uniunea Europeană încare darwinismul a fost scosdin programa şcolară! Ispravaa izbutit-o intelectualulMircea Radu Iacoban Hârdău, care, în 2006, s-astrăduit să se arate mai catolic<strong>de</strong>cât Papa – câtă vremeBenedict al XIV-lea a recunoscut că „evoluţionismul (teoria luiDarwin, n.n.) este mai mult <strong>de</strong>cât o ipoteză.” Ca să nu maivorbim <strong>de</strong>spre faptul că o Rezoluţie a Consiliului Europei,adoptată în 2007, recomandă statelor UE să promoveze predareaîn şcoli a „teoriei evoluţioniste ca principală teorie ştiinţifică.”(O teorie secundară ştiinţifică nici nu prea ştim săfie...) Deci, Papa, da, UE, da, Hârdău, nu! Într-un a<strong>de</strong>vărathârdău <strong>de</strong> prostie şi ignoranţă s-a înecat, după tipicul românilor,care scot carul dintr-un şanţ, spre a-l prăvăli în celălalt,teoria lui Darwin! Un singur ministru al unei ţări europene,cel <strong>de</strong> la Belgrad, a avut o iniţiativă similară şi a trebuit imediatsă <strong>de</strong>misioneze, mai ales datorită protestului... Patriarhuluiortodox al Serbiei, care s-a pronunţat hotărât pentrupredarea evoluţionismului în şcoală! Situaţie complet pe dosîn USA, un<strong>de</strong> profesorul Behe (Pennsylvania) a trebuit să seadreseze Tribunalului Fe<strong>de</strong>ral pentru a primi dreptul <strong>de</strong>... acritica teoria lui Darwin în şcoală - ceea ce, <strong>de</strong>sigur, configureazăcel <strong>de</strong> al doilea pol al exagerării. Şi-n timp ce evoluţionismuleste ţinut inchizitorial sub obroc, la TVR suntprogramate emisiuni („Semne”, redactor, Cristi Ţepeş) încare Darwin este pus sever la colţ, inclusiv <strong>de</strong> o prof. dr. cares-a <strong>de</strong>clarat partizană a divinului creaţionism <strong>de</strong>oarece, chimistăfiind, a constatat că nu toate argumentele darwinismuluipot primi confirmare <strong>de</strong> laborator. Şi cum facerea lumiiîn şapte zile nu poate fi verificată în eprubetă. rămâne sin-gura teorie <strong>de</strong> însuşit şi susţinut. De ce singura? Aici e aici.Trăim, totuşi, într-un veac şi-ntr-o orânduire în care libertatea<strong>de</strong> gândire se numără printre principalele drepturi ale omului.Cine vrea să creadă că se trage din maimuţă, treaba lui.Cine-i convins că lumea-i creaţie divină, e la fel <strong>de</strong> îndreptăţitla opinie. Darwin s-a născut acum două veacuri, cartea luifundamentală, „Originea speciilor”, a apărut în urmă cu unsecol şi jumătate. Savantul englez n-a avut cum să aibăacces la cuceririle performante ulterioare ale ştiinţei; a emiso ipoteză, cu argumentele la în<strong>de</strong>mâna cercetătorului atunci.Intelectualul Hârdău s-ar fi cuvenit să ştie că meritele lui Darwinnu stau doar în construirea teoriei cu maimuţa-strămoaşă,şi că, în urma cercetărilor sale, s-a <strong>de</strong>monstrat rolulevoluţiei în variabilitatea speciilor, s-au i<strong>de</strong>ntificat şi altecauze ale variaţiunii organismelor, s-a întemeiat tehnica selecţieiartificiale în crearea <strong>de</strong> noi rase şi soiuri, el influenţândhotărâtor <strong>de</strong>zvoltarea paleontologiei, embriologiei, fiziologiei,anatomiei, sistematicii etc. Sigur că, în ansamblu, evoluţionismulare implicaţii filosofice şi chiar teologice. Pe unii i-aconvins, pe alţii, nu. Dacă predarea religiei în şcoală esteconsi<strong>de</strong>rată o necesitate, la fel <strong>de</strong> necesară este şi prezentareaipotezei darwiniste. Argumentul că 73% dintre elevicred că omul a fost creat <strong>de</strong> Dumnezeu şi, în consecinţă, predareaevoluţionismului nu se justifică, nu rezistă: poate tocmai<strong>de</strong> aceea cred astfel, fiindcă li se interzice informareaalternativă... În 1925, la Dayton, a fost ju<strong>de</strong>cat profesorul suplinitorJohn Scopes, cel ce a predat (după manual!) un curs<strong>de</strong> evoluţia speciilor – astfel intrând în istorie mult mediatizatul„proces al maimuţelor” (vă mai amintiţi filmul regizoruluiKramer, cu Spencer Tracy în rolul principal?) Sentinţa asubliniat ridicolul situaţiei, câtă vreme procurorul... s-a oferitsă plătească din buzunarul lui cei 100 <strong>de</strong> dolari cu cât a fostamendat Scopes. Există, la noi, un ONG intitulat „Solidaritateapentru libertatea <strong>de</strong> conştiinţă”. Mă-ntreb <strong>de</strong> ce nu-l acţioneazăîn ju<strong>de</strong>cată pe intelectualul Hârdău, ori actualulMinister al Educaţiei, <strong>de</strong>clanşând „procesul maimuţelor” ediţia2008. Ar fi <strong>de</strong> tot hazul. Dar haz <strong>de</strong> necaz, fiindcă încăodată am arăta lumii cât <strong>de</strong> rudimentar, <strong>de</strong> anacronic şi <strong>de</strong>ne<strong>de</strong>mocratic gân<strong>de</strong>sc (şi acţionează) unii dintre miniştriinoştri...Lăsaţi balenele să moară, eu vreau străzi libereîn Bucureşti3938(urmare din pag. 3935)Bineînţeles că sunteţi conştienţi şi ştiţi <strong>de</strong> catastrofele carene ameninţă specia, <strong>de</strong> topirea treptată şi implacabilă a munţilor <strong>de</strong>gheaţă, <strong>de</strong> stratul subţiat <strong>de</strong> ozon, <strong>de</strong> alimentaţia cancerigenă şi nesanatoasă,<strong>de</strong> foametea din regiunile africane sau <strong>de</strong> corupţia înpolitică. Însă ceea ce vă afectează cu a<strong>de</strong>varăt sunt problemele zilnice,a<strong>de</strong>vărurile care vă lovesc cu pumnul în coastă în fiecare dimineaţăla prânz şi seară. În funcţie <strong>de</strong> caz, poţi avea vecininesimtiţi, colegi nesimtiţi, vânzători nesimtiţi, prieteni nesimtiţi, ru<strong>de</strong>nesimţite, şefi nesimtiţi, dar dacă eşti cel mai ghinionist le ai petoate. În continuare poţi fi enervat <strong>de</strong> iubită, părinţi, fraţi, culori, mirosuri,distanţă, viteză sau pret. Însă regele tuturor nervilor şi stresuluizilnic, ceea ce ne afectează pe toţi – bogaţi, săraci, tineri,bătrâni, femei, bărbaţi, pietoni sau şoferi – este traficul. Acest monstrulocal care ne <strong>de</strong>vorează buna dispoziţie şi sănătate mintală netranspune şi transformă în lumea <strong>de</strong>scrisă <strong>de</strong> Thomas Hobbes, stareanaturală, precontractuală în care omul este lup faţă <strong>de</strong> om. Ridicăviolenţa la rang <strong>de</strong> lege, urmărind premiză ca cel mai puternicînvinge. Oamenii nu mai sunt oameni în trafic, ei sunt acum <strong>de</strong>moniroşii, cu coarne şi bici, sunt behemonţi cu colţi uriaşi sau dragoni <strong>de</strong>www.oglinda<strong>literara</strong>.rooase, care atacă şi ripostează cu venin.Toate aceste lucruri care pe moment umflă venele tâmplelor,ele sunt <strong>de</strong> fapt un bun material <strong>de</strong> haz <strong>de</strong> necaz. De exemplu,<strong>de</strong> ce cei care fac stânga înaintează puţin câte puţin pânăastupă cel puţin o bandă celor ce vin din sens opus, <strong>de</strong> ce maşinilecare merg cel mai încet stau întot<strong>de</strong>auna pe banda a doua sau <strong>de</strong>ce femeile ţipă, înjură şi claxonează <strong>de</strong> două ori mai tare <strong>de</strong>câtbărbaţii. Iarăşi, un lucru care nu îl înţeleg şi este strigător la cer esteclaxonatul. În mijlocul unei intersecţii blocate sunt 2-3 şoferi în spatecare tot timpul claxonează. Dar nu atenţionează cu câteva bip-uriscurte, ei ţin butonul apăsat secun<strong>de</strong> bune pentru a se facebineînţeleşi. Tot ceea ce vreau în acele momente e să merg pânăla geamul lor, să le rup toate manetele din stânga şi dreapta volanuluişi să le pun calm pe bord, lăsându-i cu gura căscată. Totuşi, celmai scandalos lucru care se produce în trafic este atunci cândcineva care a <strong>de</strong>păşit pe contrasens sau trotuar toată coloana şiforţează intrarea în faţa ta. Acesta este apogeul nesimţirii şi a<strong>de</strong>văratultest al şoselelor capitalei, când Bruce se transformă în Hulk,<strong>de</strong>partajând bărbaţii <strong>de</strong> băieţi.Oricum, în final râ<strong>de</strong>m şi dăm din cap pentru că ştim cănoi nu procedam niciodată aşa sau chiar dacă pare, noi <strong>de</strong> faptavem alte intenţii şi atunci când ne atrage cineva atenţia îi explicămenergic cu mâinile agitate şi cu geamul închis.
POEZIEMotto: „Lumina conţine culorileDar nu vopseşte vopseşteochii nimănui”.Ioanid RomanescuIndigoVăd sângele întunericuluicum izvorăşte din plafonul pereţilorlocuite <strong>de</strong> lilieci orbi în lumină,cum se prelinge în vis<strong>de</strong> strugure negru aburind năluciri,se împreunează cu seva ierburilorfecundate <strong>de</strong> moarte,traversează spuma <strong>de</strong> ger a înserărilortimpurii şi porneştela a<strong>de</strong>menit trupuriprin care să urce până la gleznă,până la genunchi, până la rărunchi,până la inimă, până la gurăpână la ochi,până ca<strong>de</strong> vălurindaburul ultimei respiraţii.VioletPe violet ar trebui scrisFRAGILÎnăuntru sunt farduriale anotimpurilor încercănate.Ele trebuie folosite cu grijă,Uşor, pe în<strong>de</strong>lete, ca şi cumumbli cu petale veşte<strong>de</strong>.Altfel, se sparg izbind linişteaÎn violet pulsează singurătatea,De la violet mai <strong>de</strong>parte nu ştimMare Tăcere. Şi-atât.AlbastruVisez petreceri acvaticeVeselia interzisă întoarceriisufocă imaginarul până larespiraţia peştilor din acvariipână la respiraţia cuvintelordin grădini zoologiceMă alătur copiilorîn petrecerea lor neatinsă<strong>de</strong> izul otrăvitor al mlaştinilor.Merg prin albastrul transparental apeiTălpile se <strong>de</strong>sprind <strong>de</strong> nisipulPe care-l simt din ce în ce mai fragilDin ce în ce mai statornicrefluxul mă soarbeîn beţia înşelătoare a ceruluiSimt albastrul în cerul guriiDizolvând piatra acră a trezirii.ŞTEFANIAOPROESCURoşuSimt cum mi se înfig aripile în spateUna până în inimă,Cealaltă până în coasta cu pricinaZbaterea le apropie, se întorc în sângeNu mai sunt aripi,Zborul le transformă în fulgerulUnei săgeţi traversându-mi trupulDe Icar nevolnicZidit <strong>de</strong> bunăvoie în labirintul spaimeiFantomele aripilor cadRisipindu-se în iluzia sângelui.Eu, mai am <strong>de</strong> căzut puţin.GalbenÎntomnare între afară şi mineSolzi galbeni <strong>de</strong> frunzeUnduiesc în fereastrăSirene răscolind <strong>de</strong>lirantul mirajAl clipei zemoaseZvântată <strong>de</strong> arşiţa cărniiDansul lor a<strong>de</strong>menitorPornit din minciuna cânteculuiÎn care se ascun<strong>de</strong> iernaticul „după”Solzi galbeni <strong>de</strong> frunzePrin a căror transparenţăOchii caută flămânziNopţi prelingându-seÎn ruguri aromate <strong>de</strong> lună.Ver<strong>de</strong>Merg printre plante verzi din plastic,Arbuşti în ghivece <strong>de</strong> plasticPline cu pământ din plastic,Flori, fructe asemenea alcătuiescGrădini fără miros, fără gustÎn care natural e doar praful.Închid ochii preţ <strong>de</strong>-o secundă,Văd oameni <strong>de</strong> plastic surprinşiÎn mişcare, ca <strong>de</strong>-un îngheţ, animale <strong>de</strong>plasticPăsări <strong>de</strong> plastic.În aceeaşi secundă îmi imaginezCum Dumnezeu privindu-şi creaţiaSe minunează găsind-o atât <strong>de</strong> cuminte.OranjTotul ar fi simpluDacă aş putea să tai vara în douăCa pe un fruct,În paharul răsărituluiSă storc jumătatea lui roşieJumătatea galbenă în paharul asfinţituluiSă le amestec în tăria transparentăA miezului <strong>de</strong> ziLicoarea oranj s-o sorbPrintr-un pai <strong>de</strong> grâuSecerat proaspăt.Atunci, sigur m-aş preface în varăŞi nu mi-ar mai fi teamăCă durează atât <strong>de</strong> puţinMirajul curcubeului.MAIRA MIRÎntâmplareMi-ai surprinssufletul tremurătorîn zbatereapleoapei talealbastrul <strong>de</strong> alabastruDmi-a tulburatziuanoaptea,secunda.Alergând spre amintireAlergamEşi timpul alergaodată cu noi;alergamcu privirile arse<strong>de</strong> soarele iernii;alergamşi timpul se scurgeaBîn netimp;alergamşi-am rămascu gândurileîn amintiri…ClaustrăUTrec trenuri. Trec ani,Trec zile, secun<strong>de</strong>.Dincolo <strong>de</strong> gratiiPrivirile mele mirân<strong>de</strong>Aşteaptă să vinăIar noapte şi ziSe-ntreabă mereuTDac-a fiEste egalCu a trăi?Vinovată <strong>de</strong> iubireÎntre viu şi murind,Între noapte şi ziÎntre vară şi iarnăÎndrăznesc a iubi…Între ură – iubire,Voi mai prin<strong>de</strong> <strong>de</strong> ştireCă mai trece o clipă;Viaţa mea-i o risipăŞi mă-mprăştii în vântŞi-n cioburi <strong>de</strong> steleCa-ntr-o zi, un cuvântSă m-apropii <strong>de</strong> eleÎnsinguratăÎn iarna sufletului meu,Tu primăvară nu-mi mai viiÎn viscole mă întroienescŞi trist mi-e sufletu-n pustiiM-acoperă zăpezi eterneŞi-s singur cu-ale mele gânduriCuvântul lin în viers s-aşterneTimpul se scurge printre rânduriCăci au plecat fraţi şi prieteniŞi tata a plecat <strong>de</strong>mult;Am rămas singur între secole,Ascultând vântul şuierând.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3939
ATLASCapestang, mon amour!* * *Pe 26 februarie 1926,C. Papp <strong>de</strong> Maros-Csüged,proprietarul unei societăţi <strong>de</strong>comerţ internaţional din Béziers,adresa scrisoarea ur-Adrian Irvin Rozeimătoare Dlui. Ministru alAfacerilor Externe <strong>de</strong>la Bucureşti:“…Locuind la Béziers <strong>de</strong> douăzeci <strong>de</strong> ani şi făcândrăzboiul în Franţa un<strong>de</strong> m-am angajat ca voluntar, m-am stabilitcu titlu permanent în acest oraş.Numeroşi români sunt stabiliţi sau rezidă <strong>de</strong> manierătemporară la Montpellier, Béziers, Narbonne ori ca stu<strong>de</strong>nţi,comercianţi sau lucrători manuali. Ei au nevoie câteodată <strong>de</strong>viza Consulatului României.Din păcate nu există <strong>de</strong>cât un consulat la Marsilia,ceea ce îi obligă să se <strong>de</strong>plaseze şi le ocazionează cheltuieli<strong>de</strong> călătorie importante.Am onoarea <strong>de</strong> a semnala, Înaltei bunăvoinţe a ExcelenţeiVoastre, pe Domnul Fernand Pigot publicist-felibru, 33Av. <strong>de</strong> la République din Béziers, onorat cu Coroana Românieipe data <strong>de</strong> 9 februarie 1901. Acesta ar accepta să în<strong>de</strong>plineascăfuncţia consulară la Béziers.Cunoscut în întreaga regiune, el s-a ocupat <strong>de</strong> multăvreme <strong>de</strong> stu<strong>de</strong>nţii români care se află la Montpellier şi <strong>de</strong>toţi cetăţenii români, care i-au fost indicaţi.Iubind profund tot ce e român şi vine din România, ela făcut în mediile literare şi comerciale, în care este foartestimat, o importantă propagandă în favoarea României.Acţiunile lui au fost întot<strong>de</strong>auna <strong>de</strong>zinteresate şi constante.Sper că Excelenţa Voastră va analiza cererea noastră,cu respect al Dvs. <strong>de</strong>votat rămânem…”După formalităţile <strong>de</strong> rigoare, în urma propunerii ExcelenţeiSale Dl. Mitilineu, Ministrul Affacerilor Străine, RegeleRomâniei, Ferdinand, semnează la Sinaia, pe 29octombrie 1926, <strong>de</strong>cretul care “<strong>de</strong>ci<strong>de</strong> înfiinţarea, pe ziua <strong>de</strong>1 octombrie 1926, a unui Consulat <strong>de</strong> a II-a categorie (onorar)al României la Béziers (Franţa)”. Tot prin acelaşi <strong>de</strong>cret,Regele <strong>de</strong>ci<strong>de</strong> că Dl. Fernand Pigot este numit, în aceeaşi zi,Consul onorific al României ca titular al oficiului consular nouînfiinţat.Dispunem <strong>de</strong> o copie a scrisorii adresate <strong>de</strong> Legaţiaromână din Paris, datată 25 ianuarie 1927, însoţită <strong>de</strong> “formularul<strong>de</strong> foaia personală şi cel <strong>de</strong> jurământ completat <strong>de</strong>Dl. Fernand Pigot împreună cu un fac-simil în dublu exemplarcu semnătura sa”.După tradiţia orală păstrată în familia lui FernandPigot, această numire nu se datora numai meritelor precitateale noului consul, ci şi faptului că acesta cumpărase 3000cai în România!3940(urmare din numărul anterior)În orice caz, timp <strong>de</strong> patru ani, drapelul României a fluturatpe faţada casei din 33, rue <strong>de</strong> la République (astăzi “22Août 1944”- data eliberării oraşului) sediul oficial al Consulatului,un<strong>de</strong> Fernand Pigot locuia în perioa<strong>de</strong>le când ocuwww.oglinda<strong>literara</strong>.ropaţiile, mai ales viticole, nu îl reţineau la Capestang, leagănulfamiliei.Pivniţele proprietăţii lui din Capestang, aparţinând <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţilorlui Fernand Pigot, pot fi vizitate şi astăzi; pentrucă Dna. Marie Cros, strănepoata consulului, a instalat aici unagreabil restaurant, numit “La table du vigneron”.Din păcate, pe 22 iunie 1928, un acci<strong>de</strong>nt stupid faceca Fernand Pigot să-şi piardă viaţa, tot la Capestang, lanumai 60 ani. Însă Legaţia României nu află <strong>de</strong> acest <strong>de</strong>ces<strong>de</strong>cât pe 28 septembrie 1929. Pe 2 octombrie, Ministrul PlenipotenţiarÎnsărcinat cu Afaceri la Paris, B. Cantacuzino îiadresează Dlui. Vaida Voievod, Ministru al Afacerilor Străinead interim, o scrisoare în care afirmă că “întrucât lucrărileconsulare sunt foarte puţin numeroase la Béziers, cred cănu este necesar să fie înlocuit”.Totuşi, la 29 septembrie 1930, Legaţia din Paris răspun<strong>de</strong>la o notă primită din partea Ministerului AfacerilorStrăine francez care îşi dă<strong>de</strong>a acordul pentru numirea Dlui.Guy Henry în postul <strong>de</strong> la Béziers. Însă o notă manuscrităindică, pe acelaşi document, că “în urma încetării din viaţă afostului consul Fernand Pigot consulatul din Béziers este<strong>de</strong>sfiinţat din 1929”.În mod straniu, o notă transmisă pe data <strong>de</strong> 20 aprilie1940 (după zece ani!) <strong>de</strong> către “Ministrul Regal al AfacerilorStrăine din Bucureşti Dlui. Richard Franasovici, Ambasadorextraordinar şi plenipotenţiar al Majestăţii Sale Regelui laParis” spune: “Am onoarea a Vă transmite aci-alăturat un actautentificat recent <strong>de</strong> o persoană a cărei iscălitură este necunoscutăla acest Departament şi care se intitulează “ataşatconsular” pe lângă Consulatul României din Béziers, rugândpe Excelenţa Voastră să binevoiască a dispune să se cercetezecine este această persoană”. Urmează <strong>de</strong>scrierea <strong>de</strong>mersurilorîntreprinse după <strong>de</strong>cesul lui Fernand Pigot,precizând că din 1929, “… în toate lucrările lor (Ministerulsau Ambasada n.n.) au încetat <strong>de</strong> a mai menţiona Consulatuldin Béziers, printre Consulatele României existente înFranţa.Faţă <strong>de</strong> cele ce preced rog pe Excelenţa Voastră săbinevoiască a dispune să se ia măsurile <strong>de</strong> cuviinţă pentru caştampilele şi emblemele Consulatului din Béziers să fie ridicate<strong>de</strong>la persoanele în mâna cărora se află astăzi, fără vreoîndreptăţire legală, comunicându-se totodată în mod oficialla Quay d’Orsay, că acel consulat a încetat <strong>de</strong> a mai existadin anul 1929”.Probabil că evenimentele dramatice care au urmattimp <strong>de</strong> cincizeci <strong>de</strong> ani, mai întâi în întreaga Europă şi maiapoi în România, au lăsat în umbră soarta stranie a Consulatuluidin Béziers.Poate că astăzi, odată cu intrarea României în UniuneaEuropeană şi multiplicarea prezenţelor româneşti în Languedoc,un consulat la Béziers şi-ar găsi justificarea. Şi <strong>de</strong> cenu, chiar la Capestang?Cu condiţia să se găsească o personalitate dispusă,caii ne mai fiind la modă, să cumpere 3000 maşini “LOGAN”în România!Capestang, iunie 2008
Tăierea melcului <strong>de</strong> cochilieOPINII“ Cochilia şi melcul sau Fericirea interzisă” ( EdituraALLFA, 2002, 298 p.) <strong>de</strong> Bujor Ne<strong>de</strong>lcoviciC(n.1936, Bârlad, absolvent al Facultăţii <strong>de</strong> Dreptdin Bucureşti) este în parte o reluare şi o rescrierea primului volum dintr-un vast ciclu memorialisticşi eseistic Jurnal infi<strong>de</strong>l-Pagini din exil 1987-1993(Editura Eminescu, 1998) dar şi o aducere la zi a propriei biobibliografii.Strict bibliografic vorbind, semnalăm încă <strong>de</strong> la începutnoile cărţi ale prozatorului şi scenaristului:”Imblânzitorul <strong>de</strong>lupi” (o carte <strong>de</strong>spre exil, acţiunea se petrece înElveţia),”Iarba zeilor”- nuvele, 1998, “2 plus 1-Două scenariiplus o piesă <strong>de</strong> teatru”, 1999, “Le Provocateur”, traducereaîn franceză la EURO CULTURE (2000) a romanului omonimapărut şi în limba română în 1997. Mesajul în jurul căruia pivoteazăaceastă carte este formulat chiar <strong>de</strong> autor, explicândşi titlul-metaforă :“Scriitorul (artistul) îşi poartă cochilia(opera) în spate fără să se poată <strong>de</strong>spărţi <strong>de</strong> ea. Dacă cinevaar mai încerca să facă o analiză unilaterală şi diferenţiată,ar însemna să taie melcul <strong>de</strong> cochilie. Rezultatul arfi o monstruozitate: o cochilie vidă şi animal (moluscă) mutilat”.Cartea <strong>de</strong> faţă cuprin<strong>de</strong> o prefaţă, o fişă biobibliografică,precum şi extrase din presa franceză <strong>de</strong>spre cărţile traduse,începând cu “Le second messager”, “Crime <strong>de</strong> sable” şi terminândcu “Le matin d’un miracle”. În mai 1993<strong>de</strong>spre acest din urmă roman s-a spus: „Dincolo<strong>de</strong> parabolă, Bujor Ne<strong>de</strong>lcovici <strong>de</strong>scrie cu fineţedrumul iniţiatic al unei femei, urmărind toate etapelecătre vin<strong>de</strong>care şi căutând să înţeleagă cuvintelelui Kierkegaard: „paroxismul unei maripasiuni este acela <strong>de</strong> a dori propria sa pier<strong>de</strong>re”.Cartea, eterogenă prin însăşi această însumare<strong>de</strong> articole politice, interviuri, confesiuni, polemicicordiale sau mai puţin cordiale, pagini <strong>de</strong> jurnal,scrisori <strong>de</strong>schise, recenzii <strong>de</strong> carte etc., se articuleazăîn cinci capitole corespunzătoare tot atâtoretape <strong>de</strong>scrise <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nt, coborând pe firulanilor, din 2000 până în 1996. Suntem încredinţaţică cei ce au citit „Cochilia şi melcul” auparcurs romanele lui Bujor Ne<strong>de</strong>lcovici cu alţiochi şi cu altă înţelegere.Fapt e că la vârsta <strong>de</strong> 50 <strong>de</strong> ani prozatorul, <strong>de</strong>şi seafla pe creasta valului (publicase cinci romane în ţară (Fărăvâsle, Noaptea şi Grădina Icoanei fiind reluate în trilogia„Somnul vameşului”) şi unul la Paris („Le second messager”,Editura Albin Michel , 1985, la recomandarea lui Paul Goma),obţinuse premiul USR în 1979, dar şi Prix <strong>de</strong> la Liberté-PENClub Français (1985).Complet <strong>de</strong>zinteresat <strong>de</strong> realismul socialist, fascinatîn schimb <strong>de</strong> realismul magic şi parabolic („totul începe înreal şi se termină în metafizic…”), sparge calota glacială atotalitarismului ceauşist, a cărui cenzură îi interzisese să publiceromanul „Al doilea mesager” (inclusiv ecranizarea realizată<strong>de</strong> Mircea Veroiu, Somnul insulei), şi reuşeşte sărămână scriitor la Paris: radiat din baroul <strong>de</strong> avocaţi odatăcu arestarea tatălui său la Ploieşti din motive politice, şi constrânssă muncească vreme <strong>de</strong> 12 ani pe tot felul <strong>de</strong> şantiere,în fine va face parte din colegiul redacţional al revisteiEsprit.La Paris cunoaşte ierarhia exilului, orgoliile scriitorilorşi toate viciile şi virtuţile din ţară transplantate în străinătate(discordie, ranchiună, arivism, haos social, relaţional, moral).Bujor Ne<strong>de</strong>lcovici a încercat să <strong>de</strong>păşească nu doargraniţele geografice, ci şi graniţele artistice, dobândind o di-mensiune universală prinînsăşi adresa universală acititorului. Bujor Ne<strong>de</strong>lcovicitrăieşte la cea mare intensitaterealitatea româneascădin ţară, în primul rând realitateaetico-civică, remarcândcă intelighenţia noastră exceleazăprin afişarea unei suspecteinocenţe, cultivândGeo Vasileomisiunea cu sau fără intenţie,jumătăţile <strong>de</strong>a<strong>de</strong>văr:”De ce în România orice ai gândi, spune sau face numai compromite pe nimeni ?” sau „România nu este ţara luiOedip care după ce şi-a cunoscut a<strong>de</strong>vărul şi-a scos ochii”.Departe <strong>de</strong> a filma în procuror sau justiţiar căzut în patimafanatismului, asemenea celor care îi pun la stâlpul infamieipe Paul Ricoeur sau pe Georges Dumézil că au fostprieteni cu Mircea Elia<strong>de</strong> („a cărui găndire a condus la moarteaa 300000 <strong>de</strong> evrei români”!!??), Bujor Ne<strong>de</strong>lcovici, clasândoportunismul românesc în: „explicabil: 1950-1964”,„naiv:1964-1971” şi „al ruşini: 1971-1989”, se întreabă: „Dece este mai vinovat un scriitor cu simpatii naziste şi mai puţinvinovat un scriitor cu simpatii comuniste?”. Lucid partizan alvalorilor viitorului tip europenizare, mondializare,Bujor Ne<strong>de</strong>lcovici se consi<strong>de</strong>ră un scriitor <strong>de</strong> origineromână trăitor la Paris şi totodată uncetăţean al lumii, fără însă a renunţa la valorileestetice ale literaturii scrise <strong>de</strong> care este ataşatin<strong>de</strong>niabil, dovadă arta sa narativă în compoziţiacăreia intră profeţia, uitarea <strong>de</strong> sine, asceza,ieşirea din timpul terestru, <strong>de</strong>păşirea propriuluieu prin recurs la o voce din off ce-i dictează, inclusivarhitectura şi scriitura prozelor. („Dumnezeuse manifestă în mine printr-o obsedantă şiinconturnabilă nevoie <strong>de</strong> formare şi instruire: acunoaşte, a şti şi a înţelege”).Prevenindu-şi cititorii că <strong>de</strong>ocamdată apus punct operei sale <strong>de</strong> ficţiune, preferă să „sesalveze” prin scrisul zilnic la vastul edificiu al„Jurnalului infi<strong>de</strong>l”, să-şi ia în posesie sinele necunoscutşi să facă prognoze pentru <strong>de</strong>stinul literaturii româneîn mileniul III: re<strong>de</strong>scoperirea gândirii mitice/sacre, unnou mod <strong>de</strong> experienţă religioasă, o nouă i<strong>de</strong>e a alterităţii, şichiar o nouă utopie filosofică. Nu lipsesc reglările <strong>de</strong> conturicu scriitori români, tip Petru Popescu, N. Tertulian, PaulGoma, Ion Vianu, Tudor Vianu („complice pozitiv” al regimului),Eugen Simion, Ion Ianoşi etc. Concluzia lui Bujor Ne<strong>de</strong>lccovicieste că tentativa <strong>de</strong> reformă morală în România afost avortată, că necesitatea unei lustraţii este imperioasă,că o carte neagră a comunismului românesc se impune a fiscrisă, iar nu amânată sine die, <strong>de</strong>fetist, pentru abstracte generaţiiviitoare.Să-l lăsăm totuşi pe Bujor Ne<strong>de</strong>covici să încheieaceastă <strong>lectură</strong> a noastră în cheia sol a întregii cărţi, cu stilulsău inconfundabil, marcă a altitudinii civice şi intelectualela care îşi invită cititorul: „Aş vrea să ştiu un singur caz – scriitor,filosof, pictor sau compozitor – care a recunoscut <strong>de</strong>schis(…) că a fost comunist şi regretă pentru tot „răul” produs,dorit sau nedorit ! De ce sunt două măsuri, două ju<strong>de</strong>căţi <strong>de</strong>valoare etică şi morală pentru fenomene politice petrecute înaceeaşi perioadă istorică şi cu consecinţe la fel <strong>de</strong> grave?!De ce extrema dreaptă este condamnată (pe bună dreptate)iar extrema stângă este…trecută cu ve<strong>de</strong>rea ?”.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3941
NOTE DE LECTURĂTextul literar între conştiinţă şi memorien general, textul literar este socotit a fi produsulIunei naraţiuni, a unei povestiri <strong>de</strong>sfăşurată dupăînşiruirea logică a unor acţiuni, fapte şi trăiri omeneşti.Presupune un cititor care, în funcţie <strong>de</strong> nivelulsău socio-cultural, <strong>de</strong>vine coautor, reluândsugestiile, senzaţiile, faptele din propria-i perspectivă şi, în<strong>de</strong>obşte,adăugând textului personalitatea sa. Textul literareste expresia acestei colaborări intime, in<strong>de</strong>structibile, dupăcare primeşte o nouă viaţă, unică şi in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă <strong>de</strong> ceainiţială, complet diferită <strong>de</strong> intenţia autorului. Acest ciclu sereia cu fiecare autor care produce un text şi cu fiecare lectorcare-l citeşte, într-o infinitate <strong>de</strong> sugestii, trăiri, simboluri,senzaţii, i<strong>de</strong>i, concepte etc traductibile prin cuvântulscris.Mi se pare o imagine acceptabilă a textului pânăcând mi-am potrivit lectura cu prozele scriitorului ConstantinBlănaru. Acum perspectiva se schimbă complet, autorulpracticând o formulă care transformă naraţiunea în simplămaterie primă a textului pe care-l aşază când pe două etaje<strong>de</strong> <strong>de</strong>sfăşurare, când pe trei, într-o savantă elaborare tehnică.Nu mai <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> volumul <strong>de</strong> „nuvele” „Liantul”(Ed.Universitas XXI, Iaşi, 2007), care execută această tehnicăpe game diferite <strong>de</strong> la o poveste la alta…Să încercăm, pe cât ne ţin puterile, să citim împreunăaceste proze, oprindu-ne pe în<strong>de</strong>lete la primele treimai cu seamă („In faţa neantului”, „Lecţia <strong>de</strong> yoga” şi„Liant”), ultimele două fiind oarecum aşezate în canonulconsacrat şi agreat <strong>de</strong> cititorul obişnuit.Ce este atât <strong>de</strong> neobişnuit în aceste texte? În primulrând, aş zice că tehnica scriitoricească este <strong>de</strong>săvârşită şi,prin urmare, dificil <strong>de</strong> înţeles în toată complexitatea ei. Textuleste scris pe trei nivele: pe primul palier se întâlneşteautorul (scriitorul, povestitorul), pe al doilea, personajul(Eu), pe al treilea, comentatorul (El). Fiecare îşi duce rolulîn elaborarea textului: Autorul este conştientul,Eu – subconştientul, El – inconştientul;iar în text: Naratorul(scriitorul) care infiltrează din când încând naraţiunea, ca materie primă; Eucare trasează drumul în conştiinţă şi Elcare vitalizează memoria. Ba mai mult,sunt introduse în ficţiune elemente realecunoscute cititorului care reconfirmăcontactul cu viaţa (sunt spectaculoasefragmentele cu participarea scriitorilorVasile Andru şi Ion Filipciuc). Astfel, naraţiuneanu mai este centrul vital al textului,ci doar plasa <strong>de</strong> susţinere<strong>de</strong>asupra căreia se construieşte drumulprin conştiinţă şi memorie, cu multele şiineditele ramificaţii care întocmesc ohartă a vieţii interioare asupra căreiapresează faptele narate <strong>de</strong> autor înscurte sinteze.3942Mediul extern îl constituiesocietatea românească<strong>de</strong> dinaintea lui 1989 şi prelungireaacesteia după acestan <strong>de</strong> răscruce istorică. Iată Liviu Comşiacum arăta lume atunci: „Darnu şi fără alt fel <strong>de</strong> <strong>de</strong>cepţii şirevolte: în mare, că viaţa tuturora este tot mai înrobită partidului,i<strong>de</strong>alurilor lui, că sărăcia şi promiscuitatea sunt dovezileînfundării „tunelului speranţei” tot mai multora, căşansele <strong>de</strong> redresare sunt tot mai puţine”. În particular,este vorba <strong>de</strong>spre mediul şcolar, <strong>de</strong>spre mo<strong>de</strong>le, în esenţă,care reverberează sub presiunea realităţii cru<strong>de</strong>, refugiindu-seîn memoria care <strong>de</strong>termină, explică şi încarcă semnificativfapta omului. Ea, fapta, nu iese în exteriorul socialca să provoace o reacţie <strong>de</strong>terminantă, ci conduce fluxulconştiinţei frământate <strong>de</strong> două lumi paralele: cea terestră şicea interioară omului un<strong>de</strong> se formează şi, prin acumulare,explo<strong>de</strong>ază dramele. Omul, ca centru al textului, în prozalui Constantin Blănaru nu este o făptură firavă, o fiinţă îngenunchiată<strong>de</strong> vremuri, ci este una puternică, bine înfiptăpe picioare, care îşi trăieşte existenţa tragică în dualitateaconştiinţă-memorie. Singura lui cale <strong>de</strong> vin<strong>de</strong>care estemărturisirea. „Să nu ai nimic <strong>de</strong> spus <strong>de</strong>spre tine nici vesel,nici trist, încât să te vin<strong>de</strong>ci prin mărturisire?!” se miră autorul(conştientul existenţial). Aici, însă, găsim <strong>de</strong>zlegareaindividului care percepe colectivitatea ca fiind locul în carese poate împlini sau, după caz, prăbuşi. Fiindcă: „Eu aşasunt obişnuit, aşa-i obişnuită umanitatea românească: săfie mereu în dialog, să-şi condiţioneze existenţa prin alţii,să se împlinească mereu prin alţii, luaţi sufleteşte ca ai lui”.În acest fel, Mo<strong>de</strong>lul (social şi uman numit Profesor) seschimbă, suferă modificări importante, <strong>de</strong>formări esenţialeşi capătă noi dimensiuni morale. Relaţia cu cel Mo<strong>de</strong>lat seproduce în profunzime, prin acţionarea conştiinţei supuseagresiunii memoriei.www.oglinda<strong>literara</strong>.roAşa fiind, prozele lui ConstantinBlănaru nu se pot povesti . Mai mult, secitesc cu o anumită dificultate dacă lecomparăm cu acel cunoscut concept <strong>de</strong>naraţiune. Este limpe<strong>de</strong> că textul conceput<strong>de</strong> Constantin Blănaru are toateingredientele necesare., dar aşezateîntr-o altă logică prin care autorul provoacă,prin recursul la realul narat, memoriacare asaltează conştiinţa. Este unexperiment insolit în tehnologia scrisului<strong>de</strong> azi. Dacă se supraveghează cu stricteţeaceastă relaţie dintre Autor-Eu-El,textul literar poate fi productiv şi spectaculos,dar orice disfuncţionalitate îlpoate distruge. Sensibilitatea seismicăa acestei formule este un risc important,pe care observ că scriitorul ConstantinBlănaru şi l-a asumat.
Competenţele Limbajului & PoliticaESEUAflându-mă în Anglia, m-am întrebat, <strong>de</strong>sigur, ce citesc englezii,<strong>de</strong> ce sunt preocupaţi în general. Am intrat, aşadar, prin librăriişi anticariate. Prima carte, cumpărată din anticariat, bugetulnepermiţându-mi să-mi achiziţionez una nouă, a fost Chronicles ofDissent. Mai întâi m-a atras numele <strong>de</strong> pe copertă – Noam Chomsky,autor pe care-l studiază, <strong>de</strong>sigur, orice stun<strong>de</strong>nt la filologie, maicu aplecare încă cei care-şi fac studiile aprofundate în lingvistică.Insă, cartea mai sus menţionată nici n-o aveam, nici n-o citisem,nici nu auzisem <strong>de</strong> ea. Aşadar, am răsfoit-o, am citit câteva fragmentepe loc, în anticariat, <strong>de</strong>cizându-mă s-o cumpăr.Volumul <strong>de</strong> interviuri - Noam Chomsky şi David Barsamian- Chronicles of Dissent – ne invită, pentru prima dată, la a ne gândila toate posibilităţile limbajului, la nivelurile realităţii şi implicării limbajului,folosit într-un sens sau altul. Deşi nu e un tratat lingvistic,autorii nepropunându-şi aşa ceva, dialogurile subliniază extrem <strong>de</strong>bine caracterul distructiv al limbii ca instrument întrebuinţat în acestsens, <strong>de</strong> către oamenii politici ai timpului.Capitole ca Language in the Service of Propaganda; Terrorism:The Politics of Linguage; Israel, the Holocaust and Anti-Semitism;Prelu<strong>de</strong> to the Gulf War; World Or<strong>de</strong>rs: Old and New etc.surmontează, pe date concrete, puterea limbajului, ca posibilitate <strong>de</strong>a distorsiona realitatea, ca instrument <strong>de</strong> manipulare a maselor. Întrebat<strong>de</strong>spre relaţia dintre politică şi limbă, Noam Chomsky consi<strong>de</strong>răcă este una tensionată, în fapt, existând mai multe înţelesuri,niciodată un singur înţeles, în întâlnirea dintre limbă şi politică, <strong>de</strong>şin-ar trebui să i se acor<strong>de</strong> o importanţă prea mare acestui tip <strong>de</strong> relaţie.Terminologia, consi<strong>de</strong>ră lingvistul, dar şi discuţia clasică, referitorla problema amintită, s-ar regăsi la Orwell, în Politics and theEnglish Language. Mult mai interesante i se par, însă, conexiuniledintre limbă şi mediile sociale ce ţin <strong>de</strong> natura umană, care pot revoluţionastructura unei societăţi, pot pune ordine în schimbarea instituţională,susţinând stabilitatea dintr-o anumită structură,indiferent care ar fi aceasta, cu condiţia să existe o bază morală. Latemelia unei astfel <strong>de</strong> relaţii ar sta natura umană, conceptul fundamental<strong>de</strong> natură umană fiind teribil <strong>de</strong> articulat. Totuşi, conform luiChomsky, noţiunea <strong>de</strong> natură umană trebuie să <strong>de</strong>vină o disciplină<strong>de</strong> studiu în sine, conceptul înţeles în profunzimea lui şi teoretizat,doar în acest context intelectul uman putând să semnifice, avândsemnificaţie. Înţelegând în esenţă că limbajul uman are un aspectcreativ, s-ar putea vorbi <strong>de</strong>spre libertatea internă a acestuia, care,corelat cu celelalte aspecte mai sus amintite, ar putea cumpăni gradul<strong>de</strong> manipulare exercitat asupra omului <strong>de</strong> către om. Acest tip<strong>de</strong> relaţie lingvistică, <strong>de</strong> care aminteşte Chomsky, nu se poate <strong>de</strong>finiîn afara conceptului <strong>de</strong> natură umană.„If we search our souls we find that we do have a conceptand it’s probably based on some i<strong>de</strong>as about the un<strong>de</strong>rlying an<strong>de</strong>ssential human need for freedom from external arbitrary constraintsand controls, a concept of human dignity which would regardit as an infringement on fundamental human rights to beenslaved, owned by others, in my view even to be rented by others,as in capitalist societies, and so on....The study of language mayhave some indirect relation, since it ultimately it does investigatesome fundamental components of human intelligence and their natureand is at least suggestive of what human cognitive faculties areultimately like.”Relaţia dintre limbaj şi planul socio-politic sub aspectul eimanipulativ este explicată recurgându-se la exemple concrete dinlumea politică. Repetarea la nesfârşit a tipologiilor terorismului, apelându-se<strong>de</strong> fiecare dată la limbajul emoţional, dar şi la apelativeledure, nu fac <strong>de</strong>cât să amplifice, să provoace acest tip <strong>de</strong> gândire pe<strong>de</strong> o parte, iar pe <strong>de</strong> altă parte să manipuleze chiar şi statele <strong>de</strong>mocratice,creându-se un limbaj al terorii. S-ar putea cre<strong>de</strong> că realitateamajoră a lumii este aceasta, însă, după cum arată Chomsky,este o falsă realitate, indusă <strong>de</strong>noul tip <strong>de</strong> limbaj.„For example, for the lastseveral years, something calledinternational terrorism has beenright at the front of agenda.There are conferences about it,books, articles, etc. We were toldwhen the Reagan administrationcame in that the struggle against Lucia Dărămuşinternational terrorism was goingto be the centerpiece of their foreignpolicy, and it’s continued that way. People <strong>de</strong>bate as if theywere in the real world. They’re not in the real world. There is sucha thing as international terrorism, and the United States is one of themain sponsors of it.”Volumul <strong>de</strong> interviuri - Noam Chomsky şi David Barsamian- Chronicles of Dissent – are un aspect particular, prin faptul că propunestudii politice, comentând cam toate aspectele lumii politicedin ultimii ani, din perspectiva relaţiei natură umană & limbaj, astfelparcurgându-se cele mai interesante şi mai adânci paliere ale problemeipoliticii internaţionale, aspecte greu <strong>de</strong> sesizat la o primă privire.Cartea este <strong>de</strong> un interes major atât pentru lingvişti, pentru ceicare-şi propun să aprofun<strong>de</strong>ze toate tipurile <strong>de</strong> limbaj, cât şi pentrujurnalişti, pentru a excava şi alte dimensiuni ale problemelor lumii,prin intermediul intern al limbajului ajungându-se la a<strong>de</strong>văratelesensuri ale diferitelor conjuncturi create artificial sau nu <strong>de</strong> oameniipolitici, şi, tot în aceeaşi măsură, cartea se adresează politicienilor,politologilor, sociologilor, filosofilor, în măsura în care, astăzi, pentrua înţelege lumea în care trăim, e necesar să reflectăm asupra filosofieiculturii, dar <strong>de</strong> pe noi fundamente. David Barsamian,urmărind în fiecare întrebare în special aspectul politic, face apel larelaţiile dintre statele lumii, din ultiimii ani, oferind astfel suportulteoretico-politic pentru comentariile lui Chomsky. Astfel, pentru tratareaproblemei rasiale din America, rasismul îndreptat spre arabi,lingvistul apelează la studiile prin care a fost tratat rasismul în Europa,îndreptat în special împotriva evreilor, problema <strong>de</strong> fond, aşacum suntem lăsaţi s-o întrezărim, fiind una culturală.„It’s part of European culture to have racist attitu<strong>de</strong>s towardthe Third World. We’re part of Europe in that respect. Naturally theJewish community shared the attitu<strong>de</strong>s of the rest of Europe, notsurprising.”Relaţiile dintre toate mediile sociale şi politice s-ar reduce,conform volumului <strong>de</strong> interviuri - Noam Chomsky şi David Barsamian- Chronicles of Dissent -, la relaţia dintre limbaj şi naturaumană, care, astăzi, se reflectă cel mai bine, indiferent <strong>de</strong>pre ceadministraţie s-ar vorbi, în domeniul numit Public Relations, acestacunoscând, având acces la pârghiile manipulării prin limbaj.Desigur, fundamentele cărţii menţionate sunt mult mai complexeşi adânci, cu extrem <strong>de</strong> multe trimiteri la date istorice şi culturale,toate, fără nici o excepţie, arătând sensurile <strong>de</strong>turnate alelimbajului, aceste posibilităţi ale unei noi dimensiuni ale limbii, folositeîn acest scop <strong>de</strong> oamenii politici, distorsionând realitatea. Dinperspectiva ştiinţei lingvisticii, Noam Chomsky ne <strong>de</strong>monstreazăsavant cum putem avea acces la semnificaţiile cele mai adânci alelumii în care trăim, discutând logic, argumentat şi ştiinţific problemelepolitice. Astfel se întâmplă în studiile Reflections on the GulfWar; Pearl Harbor – un<strong>de</strong> vorbeşte <strong>de</strong>spre relaţia dintre USA &China & Japonia & Marea Britanie etc.Aşadar, Volumul <strong>de</strong> interviuri - Noam Chomsky şi David Barsamian- Chronicles of Dissent – reprezintă în cel mai înalt grad ocarte <strong>de</strong> studii aplicate din perspectiva competenţelor limbajului.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3943
DIALOGURI PARIZIENECorespon<strong>de</strong>nţă din Paris:ATITUDINE, CIVILIZAŢIE, SOLIDARITATE:REFUGIATUL POLITIC ÎN FRANŢAInedit este spiritul <strong>de</strong> solidaritate al unor francezi cu „străinul”, cu „necunoscutul” venitdin alte spaţii şi dimensiuni culturale, i<strong>de</strong>ologice, religioase. Franţa are nevoie <strong>de</strong> acest„străin”. Pentru a-şi păstra supleţea, pentru a-şi regenera structura mentală, pentru a-şiîmbogăţi tradiţiile. În lumea i<strong>de</strong>ilor, solidaritatea cu un intelectual refugiat politic <strong>de</strong>vinefascinantă. Pentru că, în opinia mea, refugiatul politic poate fi a<strong>de</strong>sea în conflict <strong>de</strong> i<strong>de</strong>i cugândirea politică franceză dominantă. Când aud că această minune se petrece în lumeaziariştilor, fascinaţia este mai amplă şi mai complexă. Ziarişti incomozi în ţările lor, hăituiţi<strong>de</strong> putere, sărăciţi, lăsaţi fără locuri <strong>de</strong> muncă, lăsaţi fără drepturi civile, condamnaţi, torturaţipentru i<strong>de</strong>ile lor, în Paris pot respira un timp aerul plăcut al liniştii. Şi dacă azi existăo„Maison <strong>de</strong>s Journalistes” (1) pentru aceşti ziarişti refugiaţi politic, ei bine, această realitateunică în lume a fost posibilă datorită coordonării consistente a voinţei a doi oameni <strong>de</strong>presă, a doi prieteni: o femeie şi un bărbat.Marilena Lică-MaşalaMarlena Lică MaşalaDe la indiferenţă spre umanism prin „La Maison<strong>de</strong>s Journalistes”I<strong>de</strong>ea înfiinţării unui centru <strong>de</strong> primire şi găzduire temporarăa ziariştilor refugiaţi politic în Franţa şi aflaţi în dificultate,aparţine Danièlei Ohayon şi lui Philippe Spinau, doiziarişti <strong>de</strong> la „Radio France”. Proiectul „casei” l-au început laBobigny, în 2000, împreună cu asociaţia „Reporteri fără frontiere”.După doi ani, Primăria Parisului le-a împrumutat, pentru18 ani, clădirea unui fost atelier industrial din arondismentul15 ce a putut fi transformat în locuinţă. Aici au fostamenajate 15 garsoniere, o bucătărie, o sală <strong>de</strong> studiu, osală <strong>de</strong> lucru pe calculatoare. Ziua oficială a inaugurării centruluia fost, nu întâmplător, 3 mai 2002, omagiu simbolic ZileiInternaţionale a Libertăţii Presei.De atunci, aici au fost găzduiţi mai mult <strong>de</strong> 140 <strong>de</strong> ziariştidin peste 40 ţări. Banii, oferiţi <strong>de</strong> Fondul European pentruRefugiaţi, Primăria Parisului, Consiliul regional Ile <strong>de</strong>France şi 15 mari grupuri <strong>de</strong> presă franceze, permit găzduireaa câte 15 ziarişti refugiaţi politic, timp <strong>de</strong> câte 6 luni. Fiecaregarsonieră poartă numele unui grup <strong>de</strong> presă francezcare donează anual câte 11.000 <strong>de</strong> euro/an pentru acoperireacosturilor pentru doi confraţi străini. Printre cele 15 grupuri<strong>de</strong> presă, mai cunoscute la noi în ţară sunt „Le Mon<strong>de</strong>”,„Paris-Match”, „Telerama”, Radio France, France Télévision,M6 şi TFI. Selecţia ziariştilor ce corespund criteriilor <strong>de</strong> găzduireeste efectuată <strong>de</strong> asociaţia „Reporteri fără Frontiere”.Danièle Ohayon, preşedinta asociaţiei „La Maison <strong>de</strong>sJournalistes” şi Philippe Spinau, directorul centrului, ştiind căpentru un ziarist este vital să-şi poată continua munca, să-şipoată publica reportajele, s-au străduit să creeze acestor intelectualişi o atmosferă <strong>de</strong> lucru. Astfel, aici se editează online publicaţia „L’oeil <strong>de</strong> l’exilé’”, au loc periodic şedinţe <strong>de</strong>redacţie, se oferă lecţii <strong>de</strong> limbă şi civilizaţie franceză, se organizeazăvizite în Paris cu caracter documentar. Casa este<strong>de</strong>schisă adiacent şi altor intelectuali sau artişti refugiaţi. Esteun spaţiu un<strong>de</strong> pot avea loc evenimente culturale sau vernisaje.Personal „am <strong>de</strong>scoperit” această „casă” datorită unuicoleg tunisian. Aici, la cursurile <strong>de</strong> franceză, am întâlnit ziarişti,scriitori, sociologi, istorici, poeţi, artişti plastici, bărbaţi şifemei, veniţi din Irak, Iran, Algeria, Birmania, Coasta <strong>de</strong> Fil-3944www.oglinda<strong>literara</strong>.ro<strong>de</strong>ş, Kosova, Armenia, Haiti, Ciad, Mauritania, Siera Leonesau apatrizi (cazul unui coleg sociolog kurd). Din cauza barierelorlingvistice, unii fiind vorbitori <strong>de</strong> engleză, nu am pututsta <strong>de</strong> vorbă pe în<strong>de</strong>lete. Dar, din dialogurile purtate cu directorulcentrului, Philippe Spinau, ori cu vorbitorii francophoniam putut afla că au fost obligaţi, fie datorită opiniilorexprimate în presa scrisă sau la posturi <strong>de</strong> radio/TV, fie datorităstilului lor artistic (<strong>de</strong>sene, caricaturi), să fugă pentru a-şi salva viaţa. Unii au fost ameninţaţi, închişi, bătuţi, torturaţi,mutilaţi. Altora le sunt încă persecutate ori torturate ru<strong>de</strong>lerămase în ţările <strong>de</strong> origine, chiar dacă regimul politic care i-a condamnat, în anii ‘70 <strong>de</strong> exemplu, a fost, între timp, schimbat(Iran).Toţi aceşti oameni, locuitori temporari ai „casei”, au încomun suferinţa şi prigoana în ţările <strong>de</strong> origine pentru i<strong>de</strong>ileşi convingerile lor. Refugiaţi, exilaţi, la Paris au o şansă <strong>de</strong> ase regăsi printre colegi, <strong>de</strong> a cunoaşte povestea <strong>de</strong> viaţă aceluilalt, <strong>de</strong> a se respecta, <strong>de</strong> a se adapta mai uşor mentalităţilorşi exigenţelor unei ţări <strong>de</strong> adopţie, chiar <strong>de</strong> a-şi verificapropriile limite <strong>de</strong> toleranţă. Traiul laolaltă al atâtor spiritemo<strong>de</strong>late diferit i<strong>de</strong>ologic, etnic, rasial, lingvistic, cultural, politic,religios, erotic-sexual, nu poate fi întot<strong>de</strong>auna ferit <strong>de</strong>tensiuni.Dincolo <strong>de</strong> vicisitudini, gestul <strong>de</strong> solidarizare a celordoi ziarişti francezi cu intelectualii străini exilaţi politic estegestul unor oameni maturi, responsabili, care au ştiut şi auvrut să îmbine în personalitatea lor sensibilitatea cu inteligenţa,expresie, fără îndoială, a structurării pe valori axiologiceumanitare.Proiect unic în lume, „La Maison <strong>de</strong>s Journalistes” afost recompensat în aprilie recent, în Italia, cu premiul „Nonino”(2). Acest premiu este oferit <strong>de</strong> 33 <strong>de</strong> ani unor personalităţişi organizaţii care prin operele ori acţiunile lormilitează pentru evoluţia societăţii.Paris, 1 octombrie 2008Note:(1). Documentare începută în aprilie 2008.(2). Preşedintele juriului a fost V.S. Naipaul, laureat alpremiului pentru Literatură. Juriul este alcătuit din poeţi, filozofi,sociologi. Printre premiaţii „Nonino”: Jorge Amado şiPeter Brook.
EI, DA…Sau ungere înţeleaptă cu tinctură filozoficăOctombrie 2008CENACLU“în lotul acestei poezii este loc şi pentru Loth”E bine să consemnez că, în afara obişnuiţilor <strong>de</strong> la Tecuci,Mihai Ganea şi Nira Costaleco, tot <strong>de</strong> la Tecuci, au fost prezenţi, laîntâlnirile noastre <strong>de</strong> cenaclu, redactorul-şef al “Observatorului”dl.DanVâţă şi poeta Roxana Branişte. Aşteptarea lecturilor <strong>de</strong>la Râmnicu-Sărat a luat sfârşit. A meritat aşteptarea. NicolaiTăicuţu, după ce ne-a oferit “Pasămite”, volumul său <strong>de</strong> versuri,dorind, probabil, să ne acomo<strong>de</strong>ze cu stilul, să ne formeze gustulpentru poezia domniei sale, iată, în prima <strong>lectură</strong> a lui octombrie,citit: reverberaţii, cotidiană, <strong>de</strong>reticare, către, preludiu, iz, peisajmatinal, ei, da!, atitudine, antologie, dubii întâmpinare, lot, ar<strong>de</strong>ri,mucegăire, provincial, mă bucur, muntele-cruce. Suficientmaterial pentru o exprimare <strong>de</strong> opinii. Plăcut impresionat, lord Denciua fost primul vorbitor. Îmi plac, a spus lord Denciu - sunt poezii<strong>de</strong> profesionist. Nu agreez tematica, dar sunt postmo<strong>de</strong>rniste întrunritm plăcut. Poate s-ar impune o ierarhizare.”Muntele-cruce” estecea mai bună, a fost părerea boss-ului nostru, scriitorul GheorgheAndrei Neagu.Metafora”abur <strong>de</strong> fân proaspăt cosit” este o ciudăteniecu un ludic continuu.Eu cred, continuă Gheorghe Neagu, poetulNicolai Tăicuţu este o voce distictă în cenaclul nostru.Atacă temesensibile şi, o face foarte bine.Ştefaniei Oproescu i-a plăcut în mo<strong>de</strong>xpres “ar<strong>de</strong>ri”.Pare mai puţin impresionată <strong>de</strong> poezia ascultatâazi.La fel <strong>de</strong> puţin mulţumit a părut să fie şi Lili Goia. Impută poetuluineputinţa <strong>de</strong> a atinge nivelul poeziilor din volumul “Pasămite”.Cusiguranţă veţi citi poeziile în <strong>Oglinda</strong>...îmi permit să citez o singurăstrofă, argument pro- poezia Nicolai Tăicuţu:”hai vino prietenemăcar să prinzi momentul rit-liric când statuia se-ntoarce cu spatele/sereazimă <strong>de</strong> el îşi dă picior peste piior/ şi-ntin<strong>de</strong> braţele încruce se oglin<strong>de</strong>şte-o singurz dată-n câmpie numai o dată apoi serezoarbe în munte ca si când n-ar fi fost”. Petre Abeaboeru a citito cronică <strong>de</strong> prezentare la volumul “Mareşalul Rommel la Odobesti”-Nu necesită comentarii înttrucât este convingător, iar cartea,cu recomandarea aceasta, sigur va fi citită. Prof.FlorinParaschiv citeşte un eseu <strong>de</strong>spre svastică. Pasiunea <strong>de</strong>spre acestsubiect este bine cunoscută (printre alte proiecte în fişierele domnieisale există unele în care vorbeşte <strong>de</strong>spre svastică şi Graal).Cât priveste vechimea acestui simbol al umanităţii, svastica, simbolpreluat <strong>de</strong> nazişti, istoricul simbolului, traseul lui sacru este bine creionatîn eseul lui Florin Paraschiv “De la Zamolxis la svastică”.Un text care, n-ar necesita comentarii strictamente literare; poate,unele sugestii ale înţelesului găsit în alte lucrări ale altor autori, referirice ar trebui , să zicem, amintite. Poate... Aşa cum a observatLili Goia, semnul acesta sacru, a fost regăsit în opera lui MirceaCărtărescu, Alexia Goethe... iar incursiunea sugerată <strong>de</strong> prof.FlorinParaschiv, este, să zicem, traseul şi înţelesul simbolului <strong>de</strong>-a lungulvremii, la diverse naţiuni. Douălecturi <strong>de</strong> excepţie: Roxana Branişte,poezie si, Anda Bejantext <strong>de</strong> proză “Confesiunile unuivibrator”. La cea <strong>de</strong>-a doua întâlnire,Ion Micheci citeşte poezieşi, cochetează cu aforismul,Mariana Vârtosuceva cam <strong>de</strong>suet...”În poezie –zice Florin Paraschiv – face filozofieuzuală.Tentativa <strong>de</strong> a<strong>de</strong>păşi nivelul mediu este lăudabilă.Aforismul se confundă cu poezia,în care spiritul popular este combinat cu duhul gnomic.Un tratamentcu ungvente.Poetul ne unge cu o înţelepciune cu tincturăfilozofică”. Poetul Laurenţiu Selegean uimeşte prin noutate. Fascicolulpoeziilor fără titlu conving, emoţionează. Aprobate, mai multaplaudate în majoritate (există excepţii, unanimitatea aparţine uneialte epoci). Fulguraţiile au greutate, sunt grave, dramatice, ca înorice act artis-tic. George Dumitru, cu proza “De-a iama-n toamnă”,la fel, cucereşte. Întâlnirea cu grupul <strong>de</strong> liceeni, al dnei prof.Bogdan, gata-gata să eşueze. Tema propusă <strong>de</strong> scriitorul GheorgheAndrei Neagu “Cum ar arăta Focşaniul dacă ar <strong>de</strong>veni capitalaţării”- ori nu a fost bine percepută, ori jocul, a fost numai...joacă. Iar joaca s-a prelungit cu cele câteva poezii citite <strong>de</strong> Nira Costaleco.Muzicale şi, <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> bunicele, comparativ cu proza(sic).Dl.prof.Virgil Lovin, semnatarul a cel puţin opt (nouă?) romane eroticea citit poezie.În manieră argheziană, <strong>de</strong> ce nu, a la Topârceanuori Minulescu, poezia dlui Lovin a stârnit mari dispute.Seara, <strong>de</strong>stul<strong>de</strong> furtunoasă,a luat sfârşit tainic. Prin “Taina diamantului negru”;taină ne<strong>de</strong>scifrată nici măcar <strong>de</strong> autorul ei, Vasile Buruiană. Reportaj,povestire, proză... Poate fi orice. Necesită o singură condiţie.Nu sugestivă, ci intuitivă! (autorul ştie foarte bine care e aceea).Luna octombrie s-a încheiat cu... o “ Seară <strong>de</strong> august”, cea aMarianei Vârtosu. Autoarea nu vrea să fie acuzată <strong>de</strong> lipsă <strong>de</strong> mo<strong>de</strong>stie.Deaceea, va consemna “subţire” doar o parte din comentarii.Care, <strong>de</strong> fapt, i-au încălzit sufletul: şi cele pro şi cele contra. Înacest fel, drumul spre autoîncre<strong>de</strong>re şi cunoaştere se cimentează.Sugestiile vor conduce proza spre un loc meritat.Vioiciunea, dramatismulşi trucurile utilizate <strong>de</strong>monstrează o bună stăpânire a con<strong>de</strong>iului,a zis Gheorghe Andrei Neagu. Nu pot să trec sub tăcere,bla-bla-urile şi dialogul diluat. Revizuită, proza poate fi una <strong>de</strong>stul <strong>de</strong>bună..”Dramatismul, schimbarea <strong>de</strong> situaţii, felul cum sare <strong>de</strong> la oscenă la alta, mi-au plăcut- a zis I.D.Denciu. Dar, atenţie un asemeneastil e greu <strong>de</strong> stăpânit, pune probleme cumplite”. GheorgheSuchoverschi o K-trineşte, citindu-ne “K-tren-e – cu adresă”.Bune! (...între noi, nu toate).Comunicat al pupitrului <strong>de</strong> presä al AGORA ROMAGNALATINA -Canada. Liber pentru preluäri <strong>de</strong> presä world-wi<strong>de</strong>.În spiritul curtoisiei si <strong>de</strong>ontologiei jurnalistice, vä multumim pentruamabilitatea <strong>de</strong> a mentiona ca sursä a informatiei, Pupitrul <strong>de</strong>Presä al AGORA ROMAGNA LATINA- Canada. Multumim!Asociatia Canadiana a Scriitorilor Romani,- anuntä Concursul anual pentru <strong>de</strong>buturi în volum -Se va oferi in fiecare an un premiu pentru o carte <strong>de</strong><strong>de</strong>but, in cadrul Tragului International <strong>de</strong> Carte <strong>de</strong> la Montreal.Pt Editia 2008 , pot participa la acest Concurs oricareautori romani cu domiciliul in Canada care au publicat o carte<strong>de</strong> <strong>de</strong>but (proza sau poezie in limbile romana, franceza sauengleza) in cursul anilor 2007-2008. Cartile primite, vor fi expusela Standul 451 A si nu vor fi returnate expeditorilor. Anulacesta, Sponsorul principal al acestei activitati este companiaPanoramic Radiology. Forumul pt Istorie, Culturä si Latinitate«AGORA ROMAGNA LATINA» - Canada, si-aanuntat <strong>de</strong>asemeni partenariatul printr-un sponsorat secundar,oferind sprijinul säu pt mediatizarea evenimentului iarpentru Simbolistica <strong>de</strong> premiere a Concursului, cunoscutaRotondä Tricolorä Român-Canadianä însotitä <strong>de</strong> Diploma <strong>de</strong>Onoare si <strong>de</strong> o statuetä efigie finisatä bronz evocând traditiilelatine milenare <strong>de</strong> mecenat pentru literaturä si culturä în general,traditii mereu apreciate în Istoria lumii.Cei interesati pot trimite cartile lor <strong>de</strong> <strong>de</strong>but la urmatoareaadresa:ACSR - pentru Concurs7091 Boul. HebertSallabery <strong>de</strong> ValleyfieldQc. J6S 6G2www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3945
NOTE DE LECTURĂMoştenitorii Profetului Mahome<strong>de</strong>şi a domnit mai mult <strong>de</strong>cât pre<strong>de</strong>cesorul său‚ nu a avutDaceleaşi succese militare. Dar a cules, într-un fel, roa<strong>de</strong>lereformelor lui Omar, cucerind Iranul (651), slăbit <strong>de</strong> războaielecu Bizanţul din prima jumătate a secolului VII. Şi ela fost asasinat în condiţii tulburi 1 . Ali a fost proclamat calif<strong>de</strong> cei din Medina. Pentru şiiţi, care până atunci nu acceptaserănici un succesor, el a <strong>de</strong>venit „primul calif a<strong>de</strong>vărat”.Aişa, susţinută <strong>de</strong> unele notabilităţi din Mecca, l-a învinuit peAli <strong>de</strong> complicitate la asasinat. Conflictul s-a extins, taberele s-au întâlnitîn Bătălia Cămilei (s-a <strong>de</strong>sfăşurat în prezenţa, cu valoare <strong>de</strong> simbol,a cămilei Aişei 2 ). A învins Ali, dar <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţa lui a fost contestată<strong>de</strong> guvernatorul general al Siriei, Moawiya - Mu’āwiya (Moavie - în lb.farsi), nepotul lui Othman, socrul profetului şi vărul lui Osmän. Acestava încerca să-l înfrunte pe Ali în bătălia <strong>de</strong> la Saffein, pe Eufrat (657).Aici a avut loc una dintre paginile ciudate din istoria Islamului. Cândlupta era pierdută <strong>de</strong> Moawiya, oamenii lui au ridicat Coranul în vârfulsuliţelor şi au cerut arbitrajul Cărţii. Ali acceptă şi pier<strong>de</strong>, fiind slab apărat<strong>de</strong> reprezentanţii săi. Prin acest arbitraj Ali 3 renunţa la dreptul <strong>de</strong>succesiune. Asta a dus la asasinarea lui chiar <strong>de</strong> foştii a<strong>de</strong>pţi, care seseparaseră <strong>de</strong> el (661) 4 . Este anul în care se consi<strong>de</strong>ră că se terminădomnia califilor räşedini şi începe epoca primei dinastii arabe: aOmayyezilor (Ummayada) (661-750), fondată <strong>de</strong> Moawiya. Noua dinastienu a reuşit să reducă prăpastia apărută între cele trei părţi ale’umma, ba o va mări. Scindarea înregistrată la cam trei <strong>de</strong>cenii dupămoartea Profetului – sunniţi, şiiţi şi haregiţi (kharejiţi) – cu diferite ramificaţii,se va păstra‚ în linii mari‚ până azi. Iniţial, Moawiya a găsit cale<strong>de</strong> înţelegere cu fiul mai mare al lui Ali, Hasan (consi<strong>de</strong>rat în şiism darnu numai, poate paradoxal, ultimul räşedin), ales calif <strong>de</strong> sirieni la Ierusalimîn anul 660. Hasan 5 a abdicat <strong>de</strong> la conducere în folosul unităţii.Surse sunnite spun că în schimbul unei sume însemnate; şiiţii căa renunţat ştiind cum i-a fost asasinat tatăl. Dar şansa înţelegerii a fostirosită cînd Omeyyazii l-au masacrat pe al doilea fiu al lui Ali, Husein,cu întreaga familie (680) la Karbalā 6 . Omorârea lui Husein şi a familieilui îi va în<strong>de</strong>părta pe şiiţi <strong>de</strong> dinastia Omayyezilor pentru tot<strong>de</strong>auna.Noua dinastie, care a mutat din primii ani capitala la Damasc, continuăcuceririle, dar nu cu aceeaşi intensitate. A ocupat la finele secolului VII– începutul secolului VIII în Africa <strong>de</strong> nord-vest Cartagina (694), ajungândîntre 700-710 la Gibraltar – o legendă a scris Tārik ibn Ziyad ibnAbdallah, comandant <strong>de</strong> oşti, berber din Zanata (istoricii persani: dinHammadan) a străbătut (mai-iunie 711) cu 7.000 (sau 10.000) <strong>de</strong> oamenistrâmtoarea care va purta numele lui: Djebel (Giabal) Tarik (Muntelelui Tarik/ Gibraltar). Arabii intră în Europa, cuceresc PeninsulaIberică (711-718), ajung în Asia <strong>de</strong> Est către 715, la hotarele persanedin anii <strong>de</strong> maximă extin<strong>de</strong>re a lor – în partea <strong>de</strong> vest a Afganistanului<strong>de</strong> azi, în NV Indiei (Pakistanul <strong>de</strong> azi), SV actualului Turkmenistan‚ pelinia Caucazului până în Azerbaijan. Astfel, atît forţa campaniilor militare,cît şi influenţa i<strong>de</strong>ologică a Islamului e resimţită şi în Caucazul <strong>de</strong>Nord. Este şi opinia că aceste succese nu erau <strong>de</strong>cât un ecou final alpoliticii vizate <strong>de</strong> Profet (şi al loialităţii partizanilor lui Ali, în viziuneaşiită).Şi primii trei califi, şi dinastia Omayyezilor, vor jertfi, se spune,unitatea confesională intereselor <strong>de</strong> clan ale bogaţilor cetăţeni dinMecca, iniţial‚ şi, ulterior, ale păturilor conducătoare. Istoricii popoarelorcucerite, în special persanii, consi<strong>de</strong>rau (opinia n-a dispărut nici azi)că politica lor internă avea caracter naţionalist/ rasist. Se reproşează,printre altele, că amintita reformă militară a lui Omar a permis introducerea,o vreme, a unei dictaturi cu accente feroce. Iată care erau liniilepoliticii administrative, cum au fost ele schiţate <strong>de</strong> Moawiya, după ces-a înţeles cu Hasan: „Scopul sarcinilor trasate şi <strong>de</strong> mine anterior constăîn unificare şi realizarea dragostei reciproce şi înţelegerii între credincioşi.Astăzi, când sciziunea a dispărut, flacăra răscoalei este stinsăşi chemarea noastră şi-a găsit răsunetul cuvenit, toate sarcinile melesînt în<strong>de</strong>plinite, şi am libertatea asupra promisiunilor mele. Eu voi <strong>de</strong>ci<strong>de</strong>dacă le voi în<strong>de</strong>plini sau nu. Voi nu trebuie să spuneţi sau să faceţiceva contra lor. Datoria voastră este să ascultaţi şi să vă supuneţi” 1 .Aşa era trasată întreaga strategie a politicii interne a dinastiei. S-a renunţatla politica egalităţii sociale, modul <strong>de</strong> viaţă simplu al califilor, caracteristiceîn islamul iniţial. Favoritismul, atitudinea dispreţuitoare aclaselor dominante faţă <strong>de</strong> ceilalţi arabi, pentru care exemplul Profetuluişi primilor califi era încă viu, dar şi faţă <strong>de</strong> nemusulmani‚ vor creşte nemulţumirile.Se nasc noi mişcări, creşte influenţa şiiţilor şi kharigiţilor. ÎnIran a apărut o nouă mişcare naţionalistă: a şuubiţilor, care îi consi<strong>de</strong>răpe arabi inferiori perşilor.Califatul este pradă nemulţumirilor şi răscoalelor care vorconduce, în foarte scurt timp, la slăbirea din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re militar şiîn plan internaţional. Apar insuccese militare din al doilea <strong>de</strong>ceniu al se-3946(urmare din numărul anterior)colului VIII. La hotarele <strong>de</strong> nor<strong>de</strong>stintervenţia turcilor oguzi (715)în regiunea Oxus îi <strong>de</strong>termină pearabi să se retragă pentru maimult timp. Peste câţiva ani, dupăo campanie reuşită cu scopul <strong>de</strong>a bloca Bizanţul dinspre uscattimp <strong>de</strong> un an, 717-718, şi <strong>de</strong> aameninţa cu distrugerea nu numaia oraşului dar şi a întregului stat,arabii sînt nevoiţi să ridice asediul.Era prima mare înfrângere. A treia Marius Chelarunereuşită‚ care practic certificăapusul cuceririlor arabe‚ a fost înfrângereaîn lupta <strong>de</strong> lângă oraşulTours, în faţa francilor lui Carol Martel 1 . Când războaiele victorioase s-au terminat, au dispărut prăzile şi noile pământuri care, în mare măsură,satisfăceau necesităţile şi ambiţiile claselor conducătoare şiarmatei, s-a clătinat nu doar suportul i<strong>de</strong>ologic al dinastiei, ci şi cel social.Firesc, urmează (750) răsturnarea dinastiei Omayyezilor şi înlocuireacu cea a Abbasizilor.Aşadar, drumul <strong>de</strong> la Califatul Räşedin la Imperiul Arab a fostcu probleme <strong>de</strong>stule în sânul ’umma. Moartea Profetului a fost asemuităîn acea vreme unui cataclism în lumea arabo-persană. Nu puţiniau crezut că, aidoma lui Iisus, el s-a ridicat la cerurile lui Allah/Dumnezeu/ Khoda. Se spune că ultimele lui cuvinte, consi<strong>de</strong>rate partedin testament, s-au referit la cucerirea Siriei şi, după unii, în sens larg,a întregii lumi. Poate că cele mai potrivite cuvinte pentru începutulacestui drum nou pentru Mohammad şi cei care au crezut şi vor cre<strong>de</strong>în învăţătura lui îi aparţin lui Abu Bakr: „Dacă cineva se închină lui Mohammad,Mohammad a murit; dar dacă se închină lui Dumnezeu, Mohammadtrăieşte şi nu va muri”. Nu a fost înmormântat în cimitir, ciîntr-o cameră din casa Aişei, un<strong>de</strong> azi este un monument funerar.Istoricii musulmani au conchis că Mohammad a consi<strong>de</strong>ratînvăţătura sa terminată doar odată cu crearea statului teocrat, aşa cumera în viziunea sa. Statul teocrat, îmbinarea conducerii laice cu cea religioasă,era una dintre caracteristicile esenţiale ale islamului la aceavreme. Acest gen <strong>de</strong> simbioză va permite lumii arabe, în puţin peste unsecol, să se transforme din nişte triburi răzleţe care se duşmăneauîntre ele, în unul din cele mai mari/ organizate imperii. După năvala beduinilor(<strong>de</strong> la bādiya, stepă sau, după numele <strong>de</strong> etnie, ‘arāb 1 ) sprezona Semilunii fertile, Zona Islamului se<strong>de</strong>ntarizat, clasic va ajunge, larîndul ei, ţinta turcilor şi mongolilor.Oricum ar fi fost să fie, pornind <strong>de</strong> la această scindare, <strong>de</strong> laaceste două mari viziuni şiită şi sunnită, islamul a înregistrat o multitudine<strong>de</strong> variante/ opţiuni. În ciuda acestor prezumţii <strong>de</strong> fărîmiţare, a supravieţuit,construind o civilizaţie remarcabilă. Barnaby Rogerson oferăo versiune interesantă şi realistă asupra cauzelor schismei dintre şiiţişi suniţi, dar şi a ceea ce a urmat, până în secolul al VIII-lea, când <strong>de</strong>acum liniile care dăinuie şi azi în islam erau conturate.www.oglinda<strong>literara</strong>.roBarnaby Rogerson, Moştenitorii Profetului Mahomed. Cauzele schismeidintre şiiţi şi sunniţi, traducere <strong>de</strong> Anca Delia Comănescu, EdituraPolirom, Iaşi, 2007, 380 p.__________________1Asasinat <strong>de</strong> un grup <strong>de</strong> partizani ai lui Alī, care nu s-a <strong>de</strong>zis <strong>de</strong> ucigaşi, fiindulterior ales calif - versiunea sunnită. După şiiţi e o falsă problemă, creată <strong>de</strong> mecanismul<strong>de</strong> propagandă al lui Mu’āwiya, iar Alī, care a fost crescut <strong>de</strong> mic şieducat <strong>de</strong> profet, era cel mai potrivit, dar cercurile <strong>de</strong> interese au făcut să fie alesAbu Bakr.2Alt război al cămilei, între triburile Bakr şi Taghlib, a fost şi înainte <strong>de</strong> Islam,când Ahmar cel Roşu din tribul ’Ad (după altă variantă ucigaşul cămilei bătrînea fost o căpetenie a tribului Taġlib, Kulayb ibn Wa’il), a ucis o cămilă legendară.S-a încheiat prin tratatul <strong>de</strong> la Dhu’l Mağaz. Amănunte <strong>de</strong>spre tratat: într-o qasidamu’alaqa a lui Al-Harith ibn Hilliza). Tradiţia spune că Războiul cămilei s-aîncheiat după intervenţia regelui din Hira, Mundhir ibn Ma’assama.3În zonele populate <strong>de</strong> kurzi există şi azi aleviţii - comunitate religioasă heterodoxă(elementul islamic - grefat şi pe alte credinţe), <strong>de</strong>rivată din şiism – Ali e divinizatîmpreună cu Mohammad şi însoţitorul său persan, Salman Pak (CelCurat). Aleviţii cunosc şi credinţa în reîncarnare, poruncile <strong>de</strong> bază ale islamuluisunt respectate parţial sau <strong>de</strong> loc, slujba în moschee nu e obligatorie etc.4Înainte ca acest conflict să fie soluţionat la propriu are loc confruntarea cu kharighiţii/kharegiţi (schismaticii: <strong>de</strong> la Khrğ, a ieşi, a pleca), care nu recunosc soluţiile,arbitrajul oamenilor, fiind mai puţin preocupaţi <strong>de</strong> stabilirea succesiunii, pecare o doreau electivă şi trebuia să revină celui mai evlavios, indiferent <strong>de</strong> tribsau rasă. Cei mai mulţi cred că ei l-au asasinat pe Ali.5A murit la Medina în 670 (alte surse: 678). Şiiţii cred că Hasan a fost otrăvit.6La moartea lui Mu’āwiya (680), Husain a încercat, cu ai săi, să se unească cucei din Kufa. Fiul şi urmaşul lui Mu’āwiya la domnie, Yazīd, pe 10 Muharram(octombrie, în anul 680) i-a ucis pe toţi la Karbalā.
POEZIEIANCU GRAMAliman îngust29 pe o tăblie roasă <strong>de</strong> culoare roşieînchiseste o lungă tracasare după lovireacu o piatră singurul adăposteste retragerea sau fuga la capătulcelălaltun monocefal şi o dreaptă cu înclinareaînchisă este cum s-ar <strong>de</strong>zvoltao viţă care-şi croieşte drum <strong>de</strong>asupralânceziriiun macrofil şi ductibilitatea reintră înrepausunii renunţă şi spun că-i prea repe<strong>de</strong>şi se întârzie cu opunereasau cu remediereaeste o constantă care are aceeaşi direcţieîntre ziduri şivechea prăbuşire lângă sporireaunui liman îngustrecul scurteste conservarea după un recul şi seresimte pe toată lungimeadirect într-o străpungere cu sinele întorsîn direcţia unei suprafeţe rigi<strong>de</strong>este comutarea străbătută <strong>de</strong> rigorileanxietăţiio umflătură înlăuntrul un<strong>de</strong>-s sacramenteleşi există o acceleraredupă fiecare impuls sau după scă<strong>de</strong>reaultimilor protonio în<strong>de</strong>sire când sunt apropiate <strong>de</strong>getelescut protectorexistă un început încercuirea carepăstrează un scut protectorşi faniarizarea are două trecere pelângă zilele <strong>de</strong> postexistă o extin<strong>de</strong>re un arc potrivit consensuluişi <strong>de</strong>formareaare o catetă <strong>de</strong>spărţită iar unghiuriledintr-o vorbă acră sunt obtuzeperpendicular pe ziua <strong>de</strong> vineri esteocrotirea cu o susţinere calmăîn lungul unei mostre care atingestânga perfecţiuneavas etrusccu trecerea unsprezecelui ce naşteurmătorul o <strong>de</strong>scriere elipticăun fast cum numai un monocord trăieşteşi sunt făcute cornete pentrupus la păstrat viaţaun rând la apelul dintr-o şoptire ca <strong>de</strong>leagăn iar robusteţea îşi numără fiiiîncă viio mare <strong>de</strong> iarbă înspicată un drumpeste pelin şi încă se văd copaciicare căptuşesc livada dintre zenitcând nadirul somnolează un cuvântsă fi fost scris pe memorie sau întrunvas etrusc<strong>de</strong>zvelireacaselorîntr-o istorisire pătimaşăo pretinsă introvertirecoadă stelarăun cameraman cu taifas înzeceşteportalul cu un umblet statornicşi se reduc toate la o laudă iscodită oformă chiar preclasicăcu o duioasă <strong>de</strong>ndrită şi cu înşfăcareaaproape mută<strong>de</strong>zvinovăţeşte-i doamne <strong>de</strong> regretatullinţoliu şi <strong>de</strong> <strong>de</strong>zvelirea oaseloreufemiecum ar fi o cadastră cum se răţoieştela pliscul <strong>de</strong> vulturo neîmblânzită ispită cu lespe<strong>de</strong>a dinpatru apucăturieste <strong>de</strong>coltata eufemie împărţindsfeşnicele şi există oretrocedare dureroasă pe care noi osimţim chiar dacă trece ancestralitateao durată are şapte capete şi o durăpalmă pe amvonul unei spinări încovoiateiată luna şi soarele îşi zâmbesc cu ofi<strong>de</strong>litate fără urme astralecum s-a răsturnat vremeadoar o singură plecare potrivit spuselorlor sunt ascunzişuriumăr la umăr cu isprăvirea cincipână la zece stavileşi femeile care-s în genunchio mână întinsă <strong>de</strong>asupra şi nu sevăd <strong>de</strong>cât imaginile care s-au ştersîn timpul după-amiezii şi-s nepotrivirichiar ceva ascunsşi totuşi mergem să ve<strong>de</strong>m cum s-arăsturnat vremea şi cum au împărţitcruzimea celor care-au întârziatcumpăna care-şi menţineechilibrulpărăsindu-vă au încheiat turul orizontuluise calculează spaţiul care ca<strong>de</strong> peumbra gnomonuluieste ivirea astrului după marea furtunăo acoperire până lagolirea albiei<strong>de</strong> felul ei naşterea atârnă <strong>de</strong> orgolioasasfârşire cu o stătută incertitudineşi cu trecerea în rotunda întrebareun capăt al irizării care <strong>de</strong>screşte firulurzirii într-o cumpănăcare-şi menţine echilibrulERIC LUDWIGBIBERGERAutor <strong>de</strong> poezie, <strong>de</strong> proză filozofică, poveştidin era atomică, teatru radiofonic,eseuri, aforisme. Autor a douăsprezece volume<strong>de</strong> poezie proprii ca şi editarea a optvolume colective şi a peste 80 <strong>de</strong> reviste“Studio” <strong>de</strong> literatură contemporană, EricLudwig Biberger este prezent în peste osută <strong>de</strong> antologii. Peste 250 <strong>de</strong> traduceridin poeziile sale au apărut în peste 20 <strong>de</strong>limbi universale şi tot atâtea transpunerimuzicale. Din 1995 este preşedinte <strong>de</strong>onoare al Uniunii Scriitorilor din Regensburg,un<strong>de</strong> locuieşte din 1956. Estemembru fondator al Clubului <strong>de</strong> PresăRegensburg şi membru al multor cercuri<strong>de</strong> autori din Germania, Austria, Anglia şiIndia. Ţine colocvii şi conferinţe în Germania,Austria, Elveţia, Suedia şi Slovenia.Este distins în repetate rânduri în ţară şi înstrăinătate pentru activitatea sa literară.Am primit cu autograf un volum <strong>de</strong> poeziiintitulat “Trei milimetri sferă pământească”,din care propun câteva texte întraducerea doamnei Juliana Modoi, membrăa Uniunii Scriitorilor din România –Filiala BraşovṖrezentare: Victor SteromEnigma umbrelorAşezată între stânciO barcă aţipită.Singuratică liniştea se odihneşteÎntr-o oglindă neagră.Numai luna pare a iscodiDupă tufişuri.Încet alunecă luntrea spre largTainic ducând două umbreSpre întunericul celuilalt mal.E linişte.Luna însă ascultă răbdătoare…Astăzi are două urechiŞi şi-ar dori s-o aibă e şi pe-a treiaSpre a-şi auzi umbrele tăcând.Străbătând noapteaDeasupra pădurii zace noapteaÎnstelată noapte.Tăcere eternă şi grai al eternităţiiStins este totulŞi renăscut.În sfânta răsuflare a nopţiiE-o trecere în luminosu-ntunericDin sumbra lumină.A murit totul şi a-nviatŞi o rugăciune <strong>de</strong> leagăn repetă copacii.SingurPrintre trei-patru felinareClătinându-mă singurUmblet stingher lângă fluviul nopţiiIarăşi privirea se lărgeşte spre trecut.Jucăuşe ape oglin<strong>de</strong>sc amintirea.Aici mâini timorate s-au apropiat.Încă stau boltite aceleaşi corpuri cereştiÎn arcul lor <strong>de</strong> lumină <strong>de</strong>asupra fluviului.Astăzi iar a fost hărăzită doar <strong>de</strong>spărţirea.Dar acolo, <strong>de</strong>asupra a trei-patru felinareO dimineaţă răsare-nspre noi.Traducere: Juliana Modoiwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3947
NOTE DE LECTURĂvan Tatelbom a reusit din nou sa neYsurprinda. Sub egida Asociatiei Poetilorfrancezi, a orchestrat al doileaFestival international <strong>de</strong> poezie ce aavut loc la Paris, intre 1 si 3 octombrie.« Parcurs, i<strong>de</strong>ntitati, diveristati <strong>de</strong> limba sicultura » au fost temele alese pentru cele 3 zile<strong>de</strong> festival in cadrul anului european <strong>de</strong> dialogintercultural.De data aceasta insa, autorul si zicatorulacestui eveniment a imbracat haina organizatoruluisi animatorului pentru a ceda scena poetilordin cele patru zari. Numerosi au fost cei careau participat, printre ei facindu-si aparitia, pentrua doua oara, poeti veniti <strong>de</strong>ja la primul festival2007. Tarile representate au fost cele caArgentina, Comumbia, Israel, Iordania, Irak, Kosovo,Anglia, Romania, Rusia, malta...si Franta,poeti noi si poeti vechi, toti prezenti pentru a-iprimi.Festivalul a <strong>de</strong>marat sub sigla prietenieimediterane. Nimic mai natural atunci <strong>de</strong>cit sa neindreptam privirile spre centrul Mediteranei pentruo prima lectura <strong>de</strong> poezie. Acest centru estenu altul <strong>de</strong>cit malta si <strong>de</strong> aceea, in mod simbolic,ne-am indrepatat cu totii spre ambasada cereprezinta aceasta tara, situata pe Champsd’Elysée. Aici au convergat membrii festivitatilor,primiti calduros <strong>de</strong> Madame Vicky cremona,ce a tinut prologul evenimentului nostru. Dupa pscurta lectura facuta <strong>de</strong> Lida Sherafatmand(Malta), Bella clara Ventura (Columbia) , LauraMinelli (Franta-Italia), Ioana Trica (România),François Szabo (Rusia-Franta), Per Sorensen(Danemarka-Franta), Svante Svahnström (Suedia-Franta)ai alte texte in limba <strong>de</strong> origine sauin franceza ce tin<strong>de</strong>a spre fraternitate si prietenieintre continente, a fost rindul lui Joseph Cuytar,scriitor maltez, autor al dicitionaruluifranco-maltez, <strong>de</strong> a ne purta spre <strong>de</strong>scoperireaunei bogatii intense a poeziei malteze, a istorieipe care o cuprin<strong>de</strong>, totul semanat cu texte recitatein malteza sau in franceza, traduse <strong>de</strong> el insusi.Deschi<strong>de</strong>rea oficiala a festivalului a avutloc pe inserate, la Primaria sectorului 8 al Parisului,en prezenta lui François lebel, primar alsectorului, a doamnei Christine Piredda, adjunctasi responsabila pe cultura si animatie culturalaatit cit si Yves Pozzo di Borgo, senator <strong>de</strong>Paris.Si din nou au rezonat toate limbile Terei3948Al doilea festival international <strong>de</strong> poezie la ParisSvante Svahnströmurmate <strong>de</strong> un recital care a reunit lectura si cintec<strong>de</strong> pe toate tarmurile Mediteranei, spectacoloferit <strong>de</strong> comediana frédérique Wold-Michaux.Ramine <strong>de</strong> notat ca Primaria sectorului8 al parisului a fost, in afara unei mici exceptii,cea care a organizat si finantat ansamblul intreguluieveniment.Cea <strong>de</strong>-a doua zi a fost consacrata poezieiasa zis „angajate”. Sase poeti au facut cunoscutfervoarea si ingignarea vis-à-vis <strong>de</strong>aspectele politice, sociale, culturale, prin texte,prin arta, toate acestea la Theatrul „Rond Point”.Am avut onoarea sa-i ascultam pe Werner Lambersy,Gilles Plazy, Nazand Begikhani din Kurdistan,Jacques Xavier Trancelin, Clau<strong>de</strong> ber,Michel cassir. Totul a fost ca o dubla voce, enkurda si in francez simultan. Textul lui nazandBegikhani a fost o experienta bulversanta.La amiaza a avut loc recitarea <strong>de</strong> poeziefranceza si internationala in sediul unui azil <strong>de</strong>batrini <strong>de</strong> la Colombes, situat la periferia Parislui.Ziua s-a terminat cu o <strong>de</strong>zbatere la GoetheInstitut pe tema „literatura scriitorilor evreivorbitori <strong>de</strong> limba germanica”. Participantii auluat calea discutiilor constituite din intrebari siraspunsuri complexe, uneori dificile, abordindchestiunea sensibila: cum sa conciliezi limba luiHitler cu cea a lui Ghoete, refugiul intre-o limbaprofunda, autentica si <strong>de</strong> dimensiuni poetice nebanuite.Ce-a <strong>de</strong>-a treia zi , 3 octombrie 2008,lectura s-a succedat <strong>de</strong> dimineata pina la apus.Am putea vorbi <strong>de</strong> a<strong>de</strong>varate „intieri” ale elevilor<strong>de</strong> clase primare pe <strong>de</strong> o parte si <strong>de</strong> licee, pe<strong>de</strong> alta parte. Initiere in poezie, animatie poetica,inca o data, actiunea <strong>de</strong>rulindu-se intre-oresi<strong>de</strong>nta <strong>de</strong> persoane in virsta.Sub semnul intilnirilor culturale intretoate regiunile lumii s-a organizat o apropiereintre poetii israelieni si cei din lumea araba, prinintermediul poetilor Léa Zehavi si fa<strong>de</strong>la Chaim,din Algeria. Fatieh Saudi, originara din iordania,a prezentat o lectura acompaniata muzical, precumsi Emmanuelle Favier. A mai avut loc unspectacol poetic muzical <strong>de</strong>dicat copiilor ce apurtat titlul „Copilaria artei pe toate tonurile”.Anne-marie Mistouflet, ajutata <strong>de</strong> Nicole Coppeysi <strong>de</strong> Dominique Desjardins la contrabas,au pus in scena poemul „neruda” <strong>de</strong> david Hen<strong>de</strong>rson.Un loc aparte a fost, <strong>de</strong>asemenea, <strong>de</strong>dicatpoeziei latino-americane. Au fost prezentipoeti columbieni, argentinieni, chilieni, precumsi Bella Clara Ventura , Maria Clara GonzalesHector Cruz et Eduardo Léon.Doua concerte <strong>de</strong> artificii au incheiataceste trei zile <strong>de</strong> evenimente incarcate <strong>de</strong> frumusete,<strong>de</strong> cultura, <strong>de</strong> prietenie, prin poezie.Vanina Michel a sedus publicul printr-un recital<strong>de</strong> texte <strong>de</strong> jacques Prévert pe muzica <strong>de</strong>acompaniament <strong>de</strong> pian si voce. Si in final, sensibilaseara « slam », un<strong>de</strong> toti poetii, apartinindtuturor obedientelor poetice, au partajat sentimente,arta si cuvinte.www.oglinda<strong>literara</strong>.roParis, 27 oct 2008FrateBrother, ndugu, un braţFrère, frateStâncile unduie pe valuri,oceane,Şi anii trec, milioane,Ei sunt 5, hominizi,Rătăciţi între plăciFlux cu curgeri <strong>de</strong> lave,Noi ne-am vândut femeileŞi am făcut faţă armelorŞi ne-am distrusÎn sincerităţi pasagere şiprofesiuni <strong>de</strong> dragosteUitând că <strong>de</strong>ţinem încămica piatră <strong>de</strong> aurViaţa. Cele mai adânci încrustaţiiViteji orfevrieri ce suntemÎntre râuri <strong>de</strong> lacrimi şi<strong>de</strong>scărcări <strong>de</strong> adrenalinăIată-ne acum jubilând. Veniţitoţi la întâlnireNeliniştiţi, <strong>de</strong>păşim paşiicontinentelorBraţul mării ce se <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>Ve<strong>de</strong> braţele noastre întinsespre voiParfum <strong>de</strong> pământ şi lavandăTot aşa cum braţele voastrene aşteaptăCer <strong>de</strong> safir şi vanilieCu tresăriri <strong>de</strong> ocru înstrato-cumulusulUltimelor interstiţii cardinale.Se insinuează încântareaspre festin.Barodar, bror, vror, frarFrèreFrères :Anglais - swahili – maltais –russeTadjik – norvégien - poshtou– - romancheTraducere: Ana Rox
Jurnalul unui partizan polonez sau Misterul golfului sălbaticceului la limba şi literatura românăşi sigur şi membri ai vreunui cenacluliterar autohton. Scrisorile lui..păcat că nu par scrise <strong>de</strong> un bărbat…Ea este o ambră pentrumine…Mi-e teama. Dacă nu o voivisa? Mi-e teamă <strong>de</strong> somn ca <strong>de</strong>moarte …Ea cred că era şi premiantă.Cuvintele tale, ploaie <strong>de</strong>vară, cad peste sufletul meu, măisco<strong>de</strong>sc, mă obligă. Mă înfurii.PROZO-CRONICĂStănică Bu<strong>de</strong>anuDevin reptilă, ori poate felină.Gem. Sunt îngrijorată. Aş vrea săţipot scrie psalmi, să-i pot fredonapentru tine… (dreptu-i că asta, ultimanu prea am priceput-o. Cumpoţi fredona nişte psalmi iubitei? Auşi refren?)Ca-n orice poveste <strong>de</strong> iubirecei doi trebuie musai să aibă şi unloc al lor. Se numeşte golful sălbatic.(aşa dom’le, uite şi locul crimei…) Superbă <strong>de</strong>scrierea! Ei, aşa da!Cred că o să mai citesc o dată pasajul acesta… Consi<strong>de</strong>rând că datoriaunui bărbat e să-şi asume şi o responsabilitate socială faţă <strong>de</strong> iubireavieţii lui, Cezar o cere <strong>de</strong> nevastă pe fătucă oferindu-i inelul <strong>de</strong>logodnă. Pe care ea-l refuză în ciuda calităţilor petentului … e unbarbat tandru, blând . Nu are vicii. Un barbat manierat. Urăste violenţa.Pe motiv <strong>de</strong> virtuale neînţelegeri cu viitoarea mamă soacră. Şi<strong>de</strong> aici încep chinurile lor şi implicit ale cititorului.Drumurile lor se <strong>de</strong>spart, Thea măritându-se cu Cristian, şefulei, un arhitect. Cezar va face acte <strong>de</strong> caritate asistentelor, ostoinduleneîmplinirile, ca medic. În ciuda distanţei şi chiar a protagoniştilor,dragostea lor dăinuie, se foritfică, <strong>de</strong>venind pentru fiecare un a<strong>de</strong>văratchin, pe care până şi Thomas <strong>de</strong> Torquemada ar puteafi invidios. Pentru a-şi mai ostoi din alean Cezărică al nostruse însoară cu Corina, femeie sănătoasă la minte, carestie ce vrea şi care în trei ani îi toarnă doi plozi şi-şi <strong>de</strong>săvârşesteşi opera <strong>de</strong> domesticire totală a eroului nostru.Viaţa-l aruncă pe protagonist iar în oraşul primei luiiubiri un<strong>de</strong> o reântâlneşte pe Thea pregătită pentru reânnodareadragostei lor, la aceasta contribuind şi soţul acesteiacare tocmai <strong>de</strong>cedase în urma unui infarct. Are si eao fetiţă. Eroii îsi continuă povestea <strong>de</strong> dragoste întreruptăfăcând un a<strong>de</strong>vărat slalom printre convenţiile sociale şi dorinţaCorinei <strong>de</strong> a-i face o partidă <strong>de</strong> păruială adversareipe care o intuia ca existând. Din acest nou episod va rezultaun copil nenăscut, fruct al dragostei celor doi, pe careThea, ca orice femelă cu un puternic instinct matern îlavortează. Anii trec, copiii eroilor noştri termină şi nişte facultăţi,dar să le vină minte la cap părinţilor, pace! Între timpCezărică al nostru explorează universul terestru în căutarea eternuluifeminin.…Femei…Frumoase, sau mai puţin frumoase…Urâte! Cu draci,aş spune, aşa cum a fost ultima mea cucerire. Doamne, ce frumoasesunt urâtele! Câte au <strong>de</strong> dăruit şi cum ştiu s-o facă!Cred că cei doi se mai iubesc şi acum, dacă n-or fi murit unul <strong>de</strong>dorul altuia. Şi toată povestea lor e perpetuată <strong>de</strong> miraculosul golf salbatical cărui mister constă tocmai în nararea continuă a acesteia…Într-un<strong>de</strong>cor mirific <strong>de</strong> basm, <strong>de</strong>scris cu o meticulozitate <strong>de</strong>artist chinez batrân…(E multă lume năcăjită pe Terra…Am o prietenăpsiholog care şi-a asamblat un tablou gen puzzle din nu mai puţin <strong>de</strong>150.000 <strong>de</strong> piese…)N-am crezut că la vârsta mea voi mai citi sau voi mai gusta poveşti<strong>de</strong> dragoste şi culmea ! să-mi şi placă. De fapt e cea mai frumoasăpoveste a unui adulter. Brodată, pur şi simplu. Pe mine m-aconvins… (spaniolul Baltasar Garcian spunea că orice prost e fermconvins … şi sigur Înţelepciunea sa, amicul Ursanului îmi va sări incap!) Restul.. cartea are şi coperta IV… pentru cei ce se pricep.Cred că Dumnezeu când a creat dantelaria fiordurilor scandinavea avut-o lânga el pe Mariana Viky Vârtosu…Doamnă scriitor, proba unei placeri este amintirea ei!Ce legătură are asta cu jurnalul partizanului polonez? Niciuna.Sau… mai ştii ?Cât <strong>de</strong>spre Ursanu… am să-i explic că n-am cum să fac harceaparceaceva care tocmai m-a facut pe mine harcea-parcea… Saupoate.. ar mai avea o şansă. Tocmai răsfoiesc celălalt volum luat <strong>de</strong>la Ursanu, Nume <strong>de</strong> cod-Viţa <strong>de</strong> vie. În prefaţă se anunţă a fi o carte<strong>de</strong> dragoste. Sări, prinzându-se <strong>de</strong> tavan şi cu două lovituri scurte cuambele braţe le înfundă capetele între umeri. Două bile <strong>de</strong> rulment,una în tâmpla unuia şi alta in ochiul celulilalt îi trimiseră în lumea drepţilorpe alţi doi…total 14 morţi…Mamă, ce dor îmi era să citesc o carte <strong>de</strong> dragoste…şi s-o facharcea-parcea!e spune că.. „Se spune” pe dracu’, toate poveştile care nuSpot fi verificate încep aşa. Deci, se spune că pe 26 martie1945, un<strong>de</strong>va, la vreo 30 <strong>de</strong> kilometri <strong>de</strong> Varşovia, întrunluminiş al unei păduri <strong>de</strong> pe malul stâng al Vistulei afost găsit trupul neînsufleţit al unui partizan polonez. Era înpoziţia şezândă, rezemat <strong>de</strong> un copac, cu pantalonii învine. Glonţul ucigaş îl lovise exact între ochi - este cunoscută precizianemţească în materie <strong>de</strong> tehnică - trecând prin cozorocul şepcii pecare acesta o purta, lucru constatat la reconstituire. (Ar fi <strong>de</strong> dorit catotuşi cineva să se învredniceaască să inventeze un buzunar pe cozoroculşepcilor astfel încât purtatorul să poată păstra în el o biblie înformat mic, o tabachere sau un alt obiect care eventual ar putea opriun glonţ.) În mâna stângă avea un carneţel îmbibat cu sânge, <strong>de</strong>getulmare părea un semn <strong>de</strong> carte… Nu s-a aflat dacă bietul om scriasau citea sau dorea să-i <strong>de</strong>a altă utilizare, faptul rămânând încă oenigmă a celui <strong>de</strong>-al doilea război mondial…La o analiza mai atentă acesta s-a dovedit a fi un jurnal, omulnotând meticulos întâmplările fiecărei zile. Am avut onoarea să citesccele câteva file pe care încă se mai păstrau pete cafenii <strong>de</strong> sânge,prin amabilitatea custo<strong>de</strong>lui muzeului Legionowo, un stu<strong>de</strong>nt cu ochelarirotunzi si coşuri pe faţă. Acesta, cu mănuşi chirurgicale a extras relicva<strong>de</strong> sub geamul incasabil al vitrinei un<strong>de</strong> era păstrată şi s-a juratcă fusese camarad <strong>de</strong> arme cu eroul naţional….…20 martie 1945 … zi tristă pentru noi…două plutoane <strong>de</strong>nemţi au atacat liziera pădurii noastre….au înaintat cam 900 <strong>de</strong>metri….…22 martie 1945 … zi fericită pentru noi… ne-au paraşutat engleziişi o mitralieră şi i-am respins pe nemţi 600 <strong>de</strong> metri…… 24 martie 1945… .zi tristă pentru noi…a venit pădurarul şine-a dat afara din pădure şi pe noi şi pe nemţi…….Cam acesta era tonusul meu când Ursanu, un munte <strong>de</strong> om,pierdut între alţi munţi, <strong>de</strong> cărţi, ( imaginea aducea a nod orografic)îmi şopti <strong>de</strong> bubuiră geamurile:Băăăăă! Ia şi tu din vraful ăla nişte cărţi şi fă-le harcea-parcea!Adică? îmi rostii sfios nedumerirea…Adică le faci recenzie sau critică sau…vezi tu…Bine, dar eu chiar nu le am…Invaţă! Şi-şi bulbucă ochii în ecranul calculatoruluiuitând <strong>de</strong> mine…Dar…fără poezie, susurai eu…Cum vrei, mârâi fiara.…Opa! Uite una poliţistă…Misterul golfului sălbatic..hm…cam subţirică… ia să compensăm noi… şi înşfăcaişi una mai grosuţă, să nu bată la ochi. Ma-ri-a-naViky Vâr-to-su…aha…Agatha… Rodica…Mariana. Hai bă,că doar ţi-au plăcut cum scriu femeile cărţi poliţiste! N-o fidracu’ aşa <strong>de</strong> negru’ !Aşa că acum, cu ibricul <strong>de</strong> cafea şi pachetul <strong>de</strong> ţigăriîncă ne<strong>de</strong>sfăcut, încă n-am publicat nimic ca să-mipot permite să trec la lulea, cu piciorele adunate sub mine într-o iluzoriepoziţie yoga experimentată în timpul stu<strong>de</strong>nţiei şi care dăduserezultate dând pe spate o domnişoară a vremii, (am aflat ulterior ca s-a măritat cu unu’ <strong>de</strong> 120 <strong>de</strong> kile care nu-şi putea îndoi nici limba) cutrei pixuri si un top <strong>de</strong> hartie, purced la analiza stilistico-estetică a bucoavneialese. Dar mai întâi… ar trebui citită……Buuun… Mă scutur <strong>de</strong> trei ori, îngurgitez o stacană <strong>de</strong> cafeaşi intru în pielea cititorului..Coperta…o reproducere după Dali.. Metamorfozalui Narcis… da, interesantă i<strong>de</strong>e… Asta plus titlul..aha, dublăcriptare... coperta IV…cotorul… cartea asta n-are cotor !!! Lipsa cotoruluipresupune existenţa unei altei dimensiuni? Cum ar arăta viaţanoastră în lipsa cotorului? Dar a voastra? Ce-o fi vrut să spună autorul?Prefaţa…Se anunţă ceva interesant…celor ce doresc să mai<strong>de</strong>scifreze câte ceva din eternul feminin…poate…eternul masculin…Lestiţi pe toate? Ştiu şi eu? La vârsta mea ar cam trebui…dar tepui cu necazu’ ? …Şi IUBIREA, ea nu poate fi blestemată niciodată!Da! Aşa-i ! Ea nu poate fi blestemată niciodată. Doar ăla <strong>de</strong> ţi-a săltatcucoana! Asta chiar m-ar interesa! Voi fi eu în stare să transmit vibraţiaemoţională, la aceleaşi cote, să <strong>de</strong>scriu aceste înalţătoare stări?Hmm… păi să termin <strong>de</strong> citit şi ’om mai ve<strong>de</strong>a. Mda… Intrebări? Întrebărilesunt progesul. Sunt virtute. M-am prins !Deci, Thea si Cezar, ea proiectantă, el încă virgin, doi tineri <strong>de</strong>sex opus, se cunosc într-un spital cu prilejul operaţiei <strong>de</strong> apendicită ainculpatei. Din vorbă-n vorbă şi fiind înlăturat cu succes şi ultimul obstacol,apendicele cucoanei, se îndrăgostesc… Tipa consi<strong>de</strong>ră că vagoanele<strong>de</strong> flori pe care tot i le cărase bietul băiat la spital în timp ceaceasta era în convalescenţă merită într-un fel răsplătite. Aşa că îlvăduveşte pe flăcău <strong>de</strong> echivalentul masculin al himenului. …Femeia…auzi,îi faci un pustiu <strong>de</strong> bine şi…Voiam să-l insult, să-l lovesc.Să-l fac să sufere. Nu ştiu <strong>de</strong> un<strong>de</strong> imi veneau toate aceste sentimentevecine cu răzbunarea…Hmm… parcă omu’ o onorase satisfăcătortotuşi… Aşa… şi dă-i şi iubeşte şi dă-i şi iubeşte…Între douăîntâlniri hard level îsi scriu, amândoi fiind cred, olimpici în timpul liwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro3949
LAURENŢIUSĂLĂGIAN1aici este galben, e cer,nu este nimeni aici,este searăstau şi asculto ranăsau umbra ieşind dintre ziduri,sau zidul…şi creddoar în visele taleaici ascultşarpele unor zile mai bune,luna,un copil în calea vântului pierdut<strong>de</strong> mamă2din toate copilăriile melerămâne doar copilăriaşi miezul <strong>de</strong> soaresub care-mi repet rugăciunea3timidă cum treci,ca o umbră pierdutăîn pulberea zilelorînfriguratăca o tăcere ce <strong>de</strong>spartemasca <strong>de</strong> tâmplă4o veşnicie palidă,suavăşi vreau să te privesc în ochisuavă,şi vreau să te privesc în ochio veşnicie5ochii meicedândfrumuseţea taaltor ochi blestemaţigolul acesta<strong>de</strong> lângă noişi <strong>de</strong> care se leagătrista,cumplita noastră speranţă6visul meu ascunsîn pumnul <strong>de</strong> întunerical <strong>de</strong>părtăriivis cu tot nisipul lumiiînghesuitîntr-o singură lacrimăvis alb, <strong>de</strong> ceară,la hotarul dintreiubire şi realitatePOEZIEFELIX SIMACAPELA, SECOL XXNe întâlnim din an în anCu preacinstitul Anton PannCe trage fesul peste noiCa peste turme - când vin ploi.Când nu vom fi - nu vom zăriNici drum <strong>de</strong> noapte şi <strong>de</strong> ziPe care tot mai mergem - darIeşim dintr-un AbecedarAl lui Antim cu "Didahii"Şi georgianul dintre viiCare pe <strong>de</strong>al se pârguiescŞi-n scaun tot mitropolesc ...Din an în an, din bani în bani,Să mai trăim ... contemporani ...Că nu e alta - <strong>de</strong> trăit -Decât un fel <strong>de</strong> om cinstitŞi-o naştere, a doua-n cer,Peste născutul efemer ...Acolo un<strong>de</strong>-i cuib cu pui ...Să mai trăim în proza lui,A Boului <strong>de</strong> piatră ... <strong>de</strong>ci ...A fost un secol XX ...Înaintând în labirint,Un<strong>de</strong> <strong>de</strong> mult mă simt, te simt,Să-o luăm, a<strong>de</strong>sea, <strong>de</strong> la cap ...În el, mai multe ne încap:Când am plecat, când am sosit?Ne paşte zilnic un sfârşit ...Un scrib balcanic, secularO lună legănată-n par,Tăciuni aprinşi, enibahar,Sticle <strong>de</strong> lampă, rom, pahar,Moara lui Ghelci şi căruţaşi,Altar, trăsuri, nuntaşi, clăcaşi,Zapcii, zugravi, zarafi, ocnaşi,Fierari, rudari, ţigani sa<strong>de</strong>a,Un lampadar, lulea, per<strong>de</strong>a,Văcari, căprari, oieri şi hoţi,Scufiţe roşii, strănepoţiŞi boschetari şi idioţi,Dricarul ce îi vrea pe toţi ...Şi "Macul roşu", "Trei mustăţi",Un casier ce face plăţi ...Ogrăzi <strong>de</strong> meri, <strong>de</strong> pruni, <strong>de</strong> peri,Bărbaţi în pomi ...mai jos... muieri,Sutane sfinte, lumânări,Icoane-n ceruri, închinări,Copii pierduţi, case <strong>de</strong> bal,Sifonerii, pescari, spital,Margini <strong>de</strong> sat ... şi <strong>de</strong> oraş -La mijloc : Bobul ucigaş,Un arhivar, un pompier,O farmacie pe sub cer,În aer liber -aşadar-La seminar: un calendar ...Şi ceară-n preot, în amvonŞi domnişoare-n pension ...Fântâni cu apa ca vioara,În ele - se scufundă ŢaraŞi-o scoatem noi, cu o găleatăŞi-o dăm, pe jgheab, la lumea toată...ION MICHECIPoeziiFără titlu1Nu ştiuLumea aceasta nu ea meaO simt năvălind pestemineca un tăvălug dintr-un munte<strong>de</strong>sprins.Şi n-am nici un punct <strong>de</strong> sprijin,nicio mână <strong>de</strong>-o alta legând.E ca şi cum ai călcaPrintr-o echilibristică ciudatăpe o margine <strong>de</strong> fumDe aici nu mai există nicio scăpare,nu se mai <strong>de</strong>sparte niciun drumnicio zare nu se mai <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>.2Oricum, eu am fugit din Timpşi Timpul a fugit din mine,cu răni în sufletmă caţăr spre un alt OlimpVăd râuri ce au un numeşi păsări <strong>de</strong> metal flămândspre nici un ţărm ales anumeŞi mor copacii rând pe rândatinşi <strong>de</strong>-o boală nenumităCu spaima-n suflet cuibărităasist la straniul <strong>de</strong>cor.Şi-aş vrea, dar nu mai pot, să mor.3Ne mor poeţi, că n-au ştiut sănfrângă,sau n-au voit, elanul din adânc scornit,ne mor poeţi că n-au ştiut sau n-auvoit s-admităcă plus unit cu minus îi mână-n infinitNe mor poeţi prea tineri, sfântăMoarte,a doua oară fiindcă Rai cu Iadîntrînşii aflatu-s-au îngemănaţiDar ei rămân o certă împlinire<strong>de</strong>şi în viaţă arar s-au împlinit4Nu există timp şi nu există locMemoria timpului întunecămemoria loculuiÎn fiece om există unCe se numeşte o ţarăO mamă, un sat.Memoria locului atârnă<strong>de</strong> cât eşti <strong>de</strong> mult implicat,cât nu, doar timpul discernedacă ceva în lumeai adăugat.3950www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
SINGURATATEA CRITICULUICum să <strong>de</strong>vină moaşa ursitoareÎmi stă pe scoarţa cerebrală o zicere a lui Bogdan Creţu:„Criticul literar nu e mereu o bună ursitoare, el poate fi cel mult omoaşă necesară”. Păi, ca să fie şi o „bună ursitoare” ar trebui să ştiegusturile celor care citesc fără să scrie. Să cunoască în<strong>de</strong>aproapepublicul (n-am scris populaţia!). Nici scriitorul, nici criticul nu-şi potpermite să fie şoareci <strong>de</strong> bibliotecă. Musai să scrii şi să citeşti dinmers, interacţionând cu cât mai multe feluri <strong>de</strong> oameni. Lăuzind înturnuri <strong>de</strong> fil<strong>de</strong>ş şi <strong>de</strong>scântând extractul <strong>de</strong> malţ cu breasla îl face pescriitor să cadă în manierism şi pe critic să-i lau<strong>de</strong> produsele artificioase.Aşa se explică retragerea literaturii din viaţa publică şi cantonareaei într-o condiţie elitistă. Literatura ca filosofie, ca tratat <strong>de</strong>estetică! Aberant! Şi asta într-o cultură acuzată mereu că a <strong>de</strong>venitprea literaturizată! Literatura e <strong>de</strong>stinată publicului, pe cât posibillarg, iar nu cenaclurilor şi site-urilor <strong>de</strong> profil. Aşa cum criticii pot impunefalse ierarhii, aşa publicitatea este capabilă să transforme absurdulîn firesc. Una dintre anomaliile „fine” ale capitalismuluisălbatic postrevoluţionar român a fost succesul <strong>de</strong> piaţă al lui Patapievicişi Cărtărescu. În epoca acumulării <strong>de</strong> capital şi a mediatizăriiexplozive a manelelor, la noi se vin<strong>de</strong>au ca pâinea caldă Zborîn bătaia săgeţii şi Orbitor. Nu ştiu câţi oameni <strong>de</strong> litere au reuşitsă ducă până la capăt cele două „best-sellers”, darmite funcţionarul<strong>de</strong> la companiile multinaţionale, obligat să treiere hârtii 10 ore/zi.Odă la salamalekTot Mircea Martin consi<strong>de</strong>ra că „<strong>de</strong>spre critică se poatespune că esenţială îi este nesingurătatea”. Bănuiesc că avea în ve<strong>de</strong>reexpunerea la cât mai multe cărţi şi la mişcarea generală a i<strong>de</strong>ilor.Cu totul alta mi se pare a fi situaţia criticului. Pentru a nu apreciaprin contaminare (meteahnă <strong>de</strong>zbătută în tratatele <strong>de</strong> pedagogie),e bine ca el să stea <strong>de</strong>oparte, <strong>de</strong>asupra sau <strong>de</strong><strong>de</strong>subtul lumii literare.Normal că e o utopie sfătuirea mea. Să se ţină <strong>de</strong>oparte şi săşilustruiască armele. Asta pentru că eu văd în critic un <strong>de</strong>putat ales<strong>de</strong> public în uniunea scriitorilor. El tălmăceşte opera, dar îl şi avertizeazăpe scriitor cu privire la orizontul <strong>de</strong> aşteptare al cititorului.Ceea ce nu echivalează cu o pledoarie în favoarea literaturii comerciale,ci doar, să zicem, cu una contra intelectualismului excesiv,a manierismului şi chiar împotriva artei pentru artă. A<strong>de</strong>sea,când scriu <strong>de</strong>spre o carte încărcată <strong>de</strong> simboluri şi <strong>de</strong> experimentenarative, mă extaziez ori mă amuz la modul elevat. Asta pe <strong>de</strong> oparte. Pe <strong>de</strong> alta, aducându-mi aminte <strong>de</strong> responsabilitatea faţă <strong>de</strong>publicul trăitor în afara filologicalelor, nu pot să nu ridic jalba-n proţap.Ca prozator, lucrurile sunt mult mai clare – întot<strong>de</strong>auna măpreocupă exprimarea subtilităţilor într-un limbaj cât mai clar. Simplitateanu coinci<strong>de</strong> cu simplismul, lucru valabil şi pentru poezie. Înepoca avioanelor şi a ambuteiajelor nu se mai poate scrie ca pe^OPINIIvremea locomotivei cu abur.Sunt <strong>de</strong>zolat pentru urmaşii luiJoyce şi Faulkner.Cât <strong>de</strong>spre nobleţea breslei,îmi vine în minte volumulanchetăalcătuit <strong>de</strong> Marin Mincu:De ce scriu poeţii poezie?Sigur că, în conformitate cu titlul,mai toţi au <strong>de</strong>clarat: pentru căaltfel nu se poate. Adică dacă Felix Nicolauomul e <strong>de</strong>ja poet, cum să nu-şifacă meseria? Muza tot vine şi-lterorizează ca pe romanticulMusset. Concluzia? Una subtilă rău: „acesta este un secret pe carenici ei nu-l ştiu”. Numai că noi am aflat că diavolul e capabil să seînfăţoşeze în chip <strong>de</strong> înger luminos. Dacă muza şi efectul generat<strong>de</strong> ea, inspiraţia, sunt, Doamne păzeşte, vreo poftire la sinecureculturale, la salamalekuri şi prosternări în faţa genialităţii poetului?Căci numai recunoaşterea cu surle şi trâmbiţe a talentului îi dă dreptulposesorului său să-şi ia în primire infatuarea, nu? Dar scriitorule o biată victimă („ochi alunecoşi, inimă zburdalnică”) a muzei lui şi,când este sedus, ce nu face omul? Dă <strong>de</strong> pământ chiar cu propriai<strong>de</strong>mnitate. Criticul, însă, adorator al lui Apollo aşa cum îl ştim, îşipăstrează capul pe umeri şi nu intră în hora rube<strong>de</strong>niilor literare. Elşa<strong>de</strong> singur cuc şi, legat la ochi, cu o mână agită sabia-con<strong>de</strong>i, cualta cumpăneşte balanţa argumentelor, iar cu cea <strong>de</strong>-a treia îşi plăteşteberea pe care se dă <strong>de</strong> ceasul morţii să i-o achite autorul.Listă cu ce mă enervează la vecinul meu <strong>de</strong> <strong>de</strong>asupra,critic literar:Cronicile isteric laudative. 2. Cronicile isteric <strong>de</strong>nigratoare.3. Critica amabilă, fără semnalizarea plusurilor şi a minusurilor, înţesată<strong>de</strong> jargon filologic. 4. Impunerea <strong>de</strong> false ierarhii, având labază promovarea mediatică. 5. Tonul superior cu care i se adreseazăposibilului cititor. 6. Înlănţuirea <strong>de</strong> epitete incan<strong>de</strong>scent-paradisiaceori, invers, infernale. 7. Selecţia cărţilor la modul snob:editură, cine face recomandarea pe coperta a patra etc 8. Fi<strong>de</strong>litateafaţă <strong>de</strong> o anumită grupare sau faţă <strong>de</strong> anumiţi autori. 9. Lipsa <strong>de</strong>umor şi inflaţia <strong>de</strong> sarcasm. 10. Bravada intelectuală: preţiozitateaşi dogmatismul. 11. Baricadarea în turnul <strong>de</strong> fil<strong>de</strong>ş.Bineînţeles, acestea sunt doar cusururile vecinului meucare, pe <strong>de</strong>asupra, urcă mereu cu liftul, <strong>de</strong>şi locuieşte la etajul 1.Tagma criticilor, aşa cum ştim cu toţii, este absolut diferită: urcă pescări chiar şi când scriitorul îi ţine <strong>de</strong>schisă uşa <strong>de</strong> la cabina liftului,un<strong>de</strong> aşteaptă o canapea din piele şi o frapieră cu şampanie.CONCURSÎn cadrul manifestărilor culturale ,,Zilele Eminescu laOraviţa’’ din 15-16 ianuarie 2009, ediţia a XIX-a, Casa <strong>de</strong>Cultură ,,Mihai Eminescu’’ din Oraviţa, cu sprijinul PrimărieiOraşului Oraviţa şi al Consiliului Local al Oraşului Oraviţaorganizează un concurs naţional <strong>de</strong> creaţie literară care seva <strong>de</strong>sfăşura pe 3 secţiuni: poezie, proză şi eseu-critică literară.Pot participa tineri cu vârsta până la 35 ani care nusunt membrii ai Uniunii Scriitorilor. Astfel vor trimite 5-7poezii, proză şi eseu-critică, ambele până 10 pag. multiplicateîn 3 exemplare fiecare. Lucrările, semnate la expedierecu un motto pe plicul mare, vor purta în interior unplic mic, cu acelaşi moto, iar în interior datele participanţilor( nume, prenume, ocupaţia, locul şi data naşterii, nr. <strong>de</strong>telefon (e-mail) se vor trimite pe adresa:Casa <strong>de</strong> Cultură ,,Mihai Eminescu’’ Oraviţa, str. 1Decembrie 1918 nr.5, cod 325600, jud. Caraş-Severin. Ceiinteresaţi pot obţine informaţii la tel. 0255571248 sau0742952617.Ultimul termen <strong>de</strong> expediere a plicurilor ce vorpurta menţiunea ‚, Pentru concurs’’este <strong>de</strong> 15 <strong>de</strong>cembrie2008.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3951
CRONICĂ LITERARĂGHEORGHE MOCANU:„Din umbra munţilor”un volum <strong>de</strong> prozăfermecătorUn prozator năvalnic care nu uită nimic să aşeze înpagină. Setea ce-l stăpâneşte îl face nerăbdător <strong>de</strong>a spune totul, <strong>de</strong> a nu lăsa să-i scape ceva. „Borta”sau „Neamul ursoienilor” l-a fermecat din acei ani aicopilăriei, <strong>de</strong> când îi ve<strong>de</strong> pe oamenii care „mergeauMiron Ţicpe albia râului, apăsaţi <strong>de</strong> greutatea raniţelor pline.Noroi era la tot pasul iar cizmele răzbăteau cu greuamestecând pământul ca pe un aluat ce semăna cumaiaua plămădită <strong>de</strong> gospodinele satului. Un piciorintra în timp ce altul era scos din mocirla <strong>de</strong> pe drum, călcând spre casă cu dorinţa <strong>de</strong>mai bine.”Gheorghe Mocanu ştie să povestească frumos, parcă nu mai are aer după cescrie o pagină, dar asta e doar o impresie fiindcă, după ce respiră adânc, porneşte şimai tumultuos, iar povestirile au un interior adânc, hotărâtor. Nu se ştie străin <strong>de</strong> el, şieste apropiat <strong>de</strong> tot ce a văzut căţărându-se pe o funie <strong>de</strong> ie<strong>de</strong>ră primită <strong>de</strong> la babaRada, pentru ca Borta copilăriei, cu lumea ei <strong>de</strong> altădată, să-i rămână-n colţul gurii.Gheorghe Mocanu scrie un roman care se citeşte cum ai respira aer <strong>de</strong> munte. Realitateavieţii, a satului Borta pe care o aşează în paginile acestui volum apărut la edituraRafet, este atât <strong>de</strong> puternic şi amănunţit redat încât simţi fiecare clipă cum musteşte prinvorba babei Rada, personajul fără <strong>de</strong> care această carte n-ar însemna mare lucru. GheorgheMocanu, nu numai că s-a nascut în satul Ursoaia din ţinutul Vrancei, dar s-a şiîncălzit la spuza vetrei, în care s-a adunat lumea cu floarea copilăriei şi cu falnica umbrăa munţilor din jur, cu un trecut <strong>de</strong> sute <strong>de</strong> ani, cu frumuseţi, pe care să le priveşti numaidupă ce ţi-ai pus pe trup hainele <strong>de</strong> sărbătoare. Cu oameni învăţaţi cu truda muncii pământului,cu meşteşugirea lemnului, cu bucuriile şi necazurile şi sărăcia ce s-a instalat<strong>de</strong> parcă ar fi chemat-o cineva în fiecare zi.Borta sau Neamul ursoienilor este asemănător cu alte multe sate sau poateare o unicitate în multe rânduieli, iar dacă acolo nu se năştea un autor talentat şi vrednic<strong>de</strong> a scoate la lumină, şi nu o ve<strong>de</strong>a pe baba Rada, cât şi pe Voichiţa fata violată<strong>de</strong> Ilie Boroghină, pe care mama autorului o chema şi o invita să se <strong>de</strong>zbrace şi să-şischimbe hainele, în timp ce, prin gaura cheii naratorul priveşte trupul ei gol batjocorit <strong>de</strong>acea brută.Incontestabila valoare <strong>de</strong> povestitor a autorului, nu poate fi pusă sub nici oformă la îndoială. Poate bucuria lui <strong>de</strong> a scrie este mult prea mare, îl impulsioneazăasemenea unui pistonaş reglat la o turaţie prea mare.Cele şapte povestiri, toate se continuă una din alta, autorul Gheorghe Mocanuacordându-le mărimi sau dimensiuni după borta prin care priveşte şi după timpul pecare-l pier<strong>de</strong> privind cu folos, şi fără teama <strong>de</strong> a se gândi că ar putea uita ceva important.În prima povestire „Borta copilăriei” Gheorghe Mocanu face o <strong>de</strong>scriere a satului,povestind <strong>de</strong> locurile pe un<strong>de</strong> „lătrau câinii la vreun trecător necunoscut”, rapsozii şioamenii cu darul cântecului pe buze sau a celor cu darul băuturii, cu furatul sau înşelatul,sau a unor femei care umblau cu bârfitul sau cu fel şi fel <strong>de</strong> zvonuri, aşa cum ovorbea baba Rada care o ţinea una şi bună:”Vine sfârşitul lumii ! Nici nu vom ajunge,da nici nu vom trece <strong>de</strong> anul 2000”. Din foarte multe pagini ies în evi<strong>de</strong>nţă frumoaseleobiceiuri din timpul marilor praznice, în care este implicat şi autorul, copilul din aceavreme. Dialogul cu mama sa dove<strong>de</strong>şte o reală <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>re către maturitate. Cităm câteva<strong>de</strong> astfel <strong>de</strong> dialoguri: „ - Mamă, <strong>de</strong> ce se căsătoresc oamenii ? – Să aibă cu cineschimba o vorbă ! Să-şi ducă viaţa mai uşor ! îmi spuse în fugă. - Se căsătoresc numaica să-şi schimbe vorbele ? întebai nedumerit. – Să aibă familie, copii şi să treacă maiuşor peste necazuri ! îmi explica mama mai pe-n<strong>de</strong>lete.”În povestirea „Dealul lui Grigore” dăm peste <strong>de</strong>scrieri <strong>de</strong> o coloratură hazlie,un<strong>de</strong>-l găsim pe miliţianul legat <strong>de</strong> picioare şi la gură, <strong>de</strong> unele <strong>de</strong>scoperiri arheologice,<strong>de</strong> furtul unei statuiete, iar venirea în preajma Dealului lui Grigore a o mulţime <strong>de</strong> procurorişi criminalişti era pentru a <strong>de</strong>zlega nişte enigme, la care participă şi baba Rada.Cea <strong>de</strong>-a treia povestire „Vasile Cobzarul” <strong>de</strong>butează cu natura <strong>de</strong>zlănţuită, cu furtunişi grindini coborâte peste Ursoaia. Se invocă toate acestea,iar baba Rada cre<strong>de</strong> că ar fi fost adus Necuratul însat, ăsta ar fi <strong>de</strong>zlănţuit ploaia ce a inundat totul. Alte povestiri:„Ştefan Şchiopul”, „Borta buclucaşă” şi „Banchetullui Boroghină” se succed în filonul acţiunii, cu aceeaşiimplicare şi cu aceeaşi zestre <strong>de</strong> personaje care dau posibilitateareconstituirii unui tărâm fabulos al unui universnumit Ursoaia din ţinutul Vrancei.Ultima povestire intitulată „Ultima bortă” (Cometa)încheie romanul spre regretul cititorului bine înfiptîn acea lume uneori limpe<strong>de</strong> şi <strong>de</strong> mai multe ori buimacă,un<strong>de</strong> oamenii fac ce se ca<strong>de</strong> şi mai ales ce nu se ca<strong>de</strong>.În contextul literar volumul „Din umbra munţilor”(Neamul ursoienilor) poate fi plasat sută la sută înrândul romanelor satului. Este scris <strong>de</strong> un foarte talentatprozator pe care îl aşteptăm cu încre<strong>de</strong>re cu următoarelescrieri.Zăpada neagră anoastră, dar maiales a doamneiŞtefania OproescuAlexandru CucereanuLuăm cunoştinţăîntâi, cum e firesc, cu copertavolumului sugestivă,dar numele autoareiabia este vizibil. Motive,scăpări, neglijenţe, parese<strong>de</strong> toate.Mai <strong>de</strong>parte celeşaisprezece povestiri auceea ce place cetăţeanului <strong>de</strong> prozăscurtă: noutate, vibraţie, inedit, soluţii finaleneaşteptate.Autoarea subscrie la conturarea uneiproze scurte <strong>de</strong> factură vrânceană suficient<strong>de</strong> articulată ca personalitate, prozascurtă a rămas şi va rămâne apanajul talentelorautentice, ceea ce mi se pare a fiatributul scrierii doamnei Ştefania Oproescu.O consi<strong>de</strong>răm a face parte din acestclub select.Noi îi dorim din toată inima a rămânesă primenească şi să poarte cu nobleţeacest blazon.Volumul intitulat „Zăpada neagră” angajeazăşi suntem convinşi că doamnaŞtefania Oproescu este pe <strong>de</strong>plin conştientă<strong>de</strong> acest lucru. Este cum se spuneun început şi nu o răscruce <strong>de</strong> vânturi.Cu stăruinţa pe care i-am admirat-ovom avea bucurie să-i primim şiscrierile care vor urma închinate vieţii şiaspiraţiilor noastre duse la necuprins.3952www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Uniuni şi lauriAdrian GavrilescuApariţia asociaţiilor <strong>de</strong> editori se explică prin necesitatea<strong>de</strong> a apăra interese <strong>de</strong> tip profesional pe piaţa cărţii.Pe acest temei s-a fondat în 1991 Asociaţia Editorilor din România(AER), care pretin<strong>de</strong>a în urmă cu câteva luni că aveaaproape 60 <strong>de</strong> membri şi acoperea 70 % din producţia <strong>de</strong>carte 1 . Concurenţa este reprezentată <strong>de</strong> APLER (AsociaţiaPublicaţiilor Literare şi Editurilor din România), înfiinţată în1998. Ea numără 21 <strong>de</strong> edituri şi 12 reviste. Alte prezenţe <strong>de</strong>profil s-au remarcat <strong>de</strong> la momentul constituirii AER: AsociaţiaRevistelor, Imprimeriilor şi Editurilor Literare (ARIEL), convertităulterior în Asociaţia Editurilor cu Profil Pedagogic şiCultural (AEPC). Ultima organizaţie s-a <strong>de</strong>sprins în 2000 dinAER, cu cei 35 <strong>de</strong> membri ai săi. Societatea Editurilor dinRomânia (SER) reprezintă interesele a 35 <strong>de</strong> edituri – dintotal, 10 îi aparţin preşedintelui Societăţii, Ioan Enescu.Dincolo <strong>de</strong> organizarea târgurilor <strong>de</strong> carte şi <strong>de</strong> promovareamărcilor şi titlurilor, asociaţiile editoriale ar fi trebuitsă furnizeze repere pentru cercetările statistice ale proprieiindustrii, dar aici informaţia suferă <strong>de</strong> parţialitate. Din nefericire,singurele lucrări <strong>de</strong> acest gen s-au putut realiza în 2000şi 2001, ani în care AER a scos două publicaţii ce furnizeazădate concrete referitoare la producţie, distribuitori, industria tipograficăşi editori. Cifrele atestă modificări dramatice: tirajemici (2.550 <strong>de</strong> exemplare în 2000), stocuri <strong>de</strong> 50 % din tirajultotal, recuperarea cu întârziere a sumelor rezultate dinvânzarea <strong>de</strong> carte, cataloage editoriale aproape inexistente,prepon<strong>de</strong>renţa manualelor şcolare în tirajul total, dificultatea<strong>de</strong> a vin<strong>de</strong> titluri din ştiinţele sociale (sub 15 % vândut ), preferinţapentru autori străini 2 . Pe ansamblu, domeniul editorialproduce o cifră <strong>de</strong> afaceri mo<strong>de</strong>stă în raport cu PIB-ulnaţional – 0,086 % 3 - , iar o treime din această cifră este reprezentată<strong>de</strong> piaţa manualelor şcolare. Nu toate editurile înregistratelegal în anul 2000 şi-au exercitat obiectul <strong>de</strong>activitate, ci doar o treime, care editează nu mai mult <strong>de</strong> 10titluri anual. Din cele 1350 <strong>de</strong> edituri existente, 167 au editatpeste 20 <strong>de</strong> titluri în fiecare an, doar 10 reuşind să propunăpeste o sută <strong>de</strong> titluri. 4 În rest, «fantome» <strong>de</strong>apartament, titluri îndoielnice, secretomanie.O perspectivă inedită asupra funcţionării domeniuluieditorial oferă modalitatea <strong>de</strong> acordare a premiilor anuale.La AER, funcţia mare echivalează cu recompensa din oficiu.La ediţia din 2001 a Premiilor AER, Editura Humanitas, condusă<strong>de</strong> Gabriel Liiceanu, preşedinte al Asociaţiei, este nominalizată<strong>de</strong> 9 ori, la 6 din cele 11 categorii, primind în final4 premii. Editura Humanitas este premiată şi în anul următor,la 2 categorii, iar Editura Polirom, condusă <strong>de</strong> Silviu Lupescu,vicepreşedinte al AER, obţine 4 nominalizări şi 2 premii. În2003, Humanitas revine la totalul <strong>de</strong> 4 premii, unul dintre elerevenindu-i lui Gabriel Liiceanu pentru o traducere; Poliromînregistrează un an mai slab, prin asocierea diplomelor cubanii, dar şi prin restrângerea categoriilor, ceea ce imprimăcompetiţiei un caracter tot mai elitist. Polirom se mulţumeştecu 2 distincţii, iar Humanitas câştigă la o nouă categorie,«Succesul anului», la care Andrei Pleşu încasează şi un cec<strong>de</strong> 40 <strong>de</strong> milioane <strong>de</strong> lei după o cursă solitară. În 2005, Humanitaseste nominalizată la 4 categorii şi ia 2 premii; Polirom,tot cu 4 nominalizări, se alege doar cu un premiu.Regulamentul <strong>de</strong> acordare a premiilor se bazează pe onorabilitate,căci o normă <strong>de</strong> evaluare constă în tirajul minimvândut al cărţii propuse pentru premiere, tiraj certificat prinsemnătură <strong>de</strong> directorul editurii.La APLER, lucrurile funcţionează aproape în aceeaşiSCRIITOR ÎN AGORAmanieră. Pentru 1998 5 , laureată la promovarea poeziei a fostrevista Poesis, condusă <strong>de</strong> un membru al comitetului <strong>de</strong> coordonareal Asociaţiei, George Vulturescu. Tot aşa, AlexandruCon<strong>de</strong>escu (vicepreşedinte) îşi premiază propria revistă,Manuscriptum, iar celălalt vicepreşedinte, Cassian Maria Spiridon,aşază laurii pe creştetul Convorbirilor literare, revistăla care este redactor-şef. În 2000, Romul Munteanu, preşedinte<strong>de</strong> onoare al APLER, ia premiul pentru întreaga activitate,iar Gellu Dorian, membru în comitetul <strong>de</strong> coordonare,primeşte premiul pentru poezie. Tot la ediţia din 2000, premianţiisunt revistele Unu, Hyperion şi Luceafărul. Un an maitârziu este rândul publicaţiilor Contemporanul, Ramuri şiTomis să se bucure <strong>de</strong> recunoaşterea meritelor culturale. Lagalele APLER din 2002, Ioan Ţepelea, director al revistei oră<strong>de</strong>neAurora, primeşte un premiu, iar publicaţia Convorbiri literareobţine, <strong>de</strong> asemenea, o distincţie, gest repetat şi înanul următor. La ediţia 2004, Poesis şi Manuscriptum câştigădin nou, iar Gellu Dorian este <strong>de</strong>clarat «autorul anului2003», în timp ce Junimea <strong>de</strong>vine «editura anului». La GaleleAPLER din noiembrie 2005, echipa <strong>de</strong> conducere a fostrealeasă, în frunte cu Ion Tomescu, directorul Editurii Libra.Premiile pentru 2004 au revenit revistei Arca şi Editurii Dacia.La Uniunea Scriitorilor, premiile anuale se acordă prin aceleaşimecanisme: amiciţia dintre membrii juriilor şi candidaţiila recompense, suprapunerea calităţii <strong>de</strong> membru al juriuluişi a celei <strong>de</strong> patron <strong>de</strong> editură a cărei carte urmează a fi distinsă,rotaţia (un an, membru al juriului, iar în anul următor,premiat chiar <strong>de</strong> cei pe care fostul membru al juriului îi <strong>de</strong>claracâştigători), fluctuaţia numărului <strong>de</strong> premii <strong>de</strong> la unsezon la altul în funcţie <strong>de</strong> interesele care trebuie satisfăcuteetc. 6Târgul <strong>de</strong> carte Gau<strong>de</strong>amus preferă editurile importante.Editura Humanitas colecţionează trofeele Gau<strong>de</strong>amusîn 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004 şi 2005. Cu unstingher loc secund în 2002. Editurile ALL câştigă locul întâiîn 2002, locul doi în 1999, 2000 şi 2001 (din poziţia <strong>de</strong> co-organizatoral evenimentului), şi locul trei în 2005. Editura Poliromprimeşte «premiul <strong>de</strong> excelenţă» în 2005.În ansamblu, premiile româneşti, fie ele acordate <strong>de</strong>organizatorii <strong>de</strong> târguri, <strong>de</strong> asociaţiile editoriale, <strong>de</strong> UniuneaScriitorilor – sau <strong>de</strong> alternativa la ea, Asociaţia ScriitorilorProfesionişti -, nu au anvergura celor mai importante distincţiiliterare franceze, <strong>de</strong> pildă, care aduc un serios plus <strong>de</strong> cumpărătoricărţilor necompensate şi – foarte important – o certănotorietate autorilor acestor garantate bestseller-uri. Cazulromânesc seamănă însă cu cel francez prin meto<strong>de</strong>le <strong>de</strong>«traficare »a prestigiului. Tirajele tăcute până la capăt saucele supralicitate pentru a menţine diverse reputaţii au nevoie<strong>de</strong> un corespon<strong>de</strong>nt în retribuţii simbolice. Acestea dinurmă au o dublă funcţie: satisfac diferitele părţi implicate înnegocierea capitalului simbolic şi trec drept repere ale calităţiipe o piaţă în care naivitatea lectorilor pare să justifice preocupareaediturilor <strong>de</strong> a dicta ierarhii.______________________1Jacques Julliard, Michel Winock - «La fin <strong>de</strong>s intellectuels?»2Ibi<strong>de</strong>m, pag. 109.3Percepţia generală a conceptelor <strong>de</strong> dreapta şi stânga, dincolo <strong>de</strong> <strong>de</strong>limitărileştiinţifice, s-a putut verifica în discursul lui Ion Iliescu (Carmen Epuran- «E posibil ca Polul Social să <strong>de</strong>vină partid», în Evenimentul zilei,15 octombrie2005, p.7). Fostul preşedinte a acuzat orientarea exclusivă a societăţiicivile către dreapta prin pregătirea unor figuri emblematice aleacesteia graţie burselor <strong>de</strong> studii în străinătate, finanţate prin fundaţia patronată<strong>de</strong> George Şoros.4Sorin Ioniţă - «Un<strong>de</strong> sunt intelectualii <strong>de</strong> stânga?», în 22, nr. 817, 2005,1-7 noiembrie 2005, p. 3.5Oana Stancu, Monica Iordache - «Udrea, la masă cu Tăriceanu», în Jurnalulnaţional, 10 august 2005, pp. 8-96Dan Pavel - « „Politologi şi analişti politici” », în Ziua, 5 <strong>de</strong>cembrie 2005,p. 6; Ovidiu Nahoi « Ei sunt finaliştii », în Evenimentul zilei, 9 <strong>de</strong>cembrie2005, p.23.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3953
Ne-am fi aşteptat ca numărul pe septembrie al revistei gălăţene,Dunărea <strong>de</strong> Jos, să arate ca unul festiv, mai cu seamă că peprima copertă se menţionează: CENTENAR 100… În afară <strong>de</strong> reproducerea„articolului program”, semnat <strong>de</strong> C. Z. Buzdugan – Descentralizare!– (care apărea în numărul inaugural, din 7 septembrie 1908)şi <strong>de</strong> consi<strong>de</strong>raţiile făcute <strong>de</strong> dl C. Frosin în legătură cu semnificaţiacentenarului (din care am reţinut: „…centenarul nu semnifică, în cazulrevistei noastre, vârsta acesteia, ci rădăcinile <strong>de</strong> la care se revendicănobila-i origine şi strălucitu-i blazon…” – p. 7), nu am găsit nimic!Cu atâţia redactori şi colaboratori permanenţi (menţionaţi pecoperta a doua), care contribuie (cre<strong>de</strong>m) la realizarea formatului actualal revistei, directorul general şi redactorul şef puteau stabili o temă<strong>de</strong> cercetare, spre a releva tradiţia culturală a acestei publicaţii. Estealegerea „şefilor”, nu ne amestecăm în „bucătăria” altora, dar un asemeneaeveniment apare în numărul 79 (serie nouă) reflectat neprofesionist!Mai mult chiar, revista rămâne fi<strong>de</strong>lă structurării materialelorpublicate şi subsumate (nu tot<strong>de</strong>auna) unei tematici generale, anunţateanterior.Dacă tot se continuă publicarea până şi în acest număr consi<strong>de</strong>ratfestiv (la rubrica ok…) a „indicaţiilor preţioase” ale unui oarecarePetre Flueraş <strong>de</strong>spre Poezia mo<strong>de</strong>rnă sau sentimentul caargument (ajunse la partea a V-a), fără a avea vreo legătură cu aşazisatematică, s-ar fi cuvenit măcar a fi publicată pe câte o pagină aunei selecţii <strong>de</strong> creaţii literare (poezie şi proză scurtă) din perioada <strong>de</strong>pionierat a revistei, ca şi din cea actuală, mai ales că „esteticianul”care semnează la pagina 11 se chinuie <strong>de</strong> cinci numere <strong>de</strong> revistă sătraseze direcţia în poezia actuală.Felicit redacţia revistei Dunărea <strong>de</strong> Jos pentru mărinimia <strong>de</strong>care dă dovadă, publicând sârguincios în cinci numere la rând inepţiileunui individ cu pretenţii <strong>de</strong> îndrumător literar, în timp ce altor colaboratorinu publică integral materialul trimis, fără a se preciza dacăva continua sau nu în viitor. În numărul 79 al revistei sus amintite, celce se cre<strong>de</strong> MAFALDA în cultură/ literatură continuă peroraţiile, <strong>de</strong>cretând:„A<strong>de</strong>văratele motive pentru care oamenii citesc sunt esenţialmentevulgare (…) Vrem să ne regăsim în poezii, iar elementelesexuale ne pot ajuta să o facem.” De astă dată, autorul inepţiilor se situeazăîn tabăra cititorilor şi, în numele lor (<strong>de</strong> parcă s-ar fi pus <strong>de</strong>acord!), pretin<strong>de</strong> că ştie ce aşteaptă aceştia <strong>de</strong> la creatorii <strong>de</strong> poezie.Oare chiar toţi cititorii au motive esenţialmente vulgare <strong>de</strong> a consumapoezie? Se vorbeşte <strong>de</strong>spre „elemente sexuale” care pot ajutacititorii să se regăsească în poezii, ca şi cum ar fi vorba <strong>de</strong> ingredienteafrodiziace! Aşa ceva e specific numai unor impotenţi intelectuali,cum se dove<strong>de</strong>şte a fi acest paranoia, Petre Flueraş!Etichetările referitoare la cititori continuă (după ce în mod indirect i-afăcut vulgari): „Generaţia care trebuie să rezoneze la poemele actualeeste generaţia care mănâncă junk-food şi citeşte pentru a se distraLECTURI SUB ABAJURSelecţia naturală în culturăîntre două parti<strong>de</strong> <strong>de</strong> sex şi o bere.”Trecem peste tautologia jenantă,<strong>de</strong>spre care habar nu are că a folosit-o<strong>de</strong>zinvolt ( „ Generaţia care trebuiesă rezoneze (…) estegeneraţia care mănâncă…” – s. n.)şi sesizăm că, fără să vrea, autorulrecunoaşte că cititul, în comparaţiecu „două parti<strong>de</strong> <strong>de</strong> sex” [cacofonieimpardonabilă!] este o distracţie. Peobsedatul acesta sexual îl ia gurape dinainte, când mărturiseşte simptomaticcă fără <strong>lectură</strong> „între douăparti<strong>de</strong> <strong>de</strong> sex şi o bere” [<strong>de</strong> ce oareuna şi nu mai multe?] cititorul s-arplictisi.„Preţiosul estetician” oarenu-şi dă seama că se contrazice şiConstantin Miunu e consecvent când face referirila poezia actuală? Iată un exemplu:„Pentru a <strong>de</strong>veni actuală, poezia trebuie să abor<strong>de</strong>ze simboluri aleactualităţii (…) Nu contează dacă realitatea nu este aşa, cititorul mo<strong>de</strong>rn<strong>de</strong> poezie nu vrea o radiografie fi<strong>de</strong>lă a lumii în care trăieşte (…)Poetul mo<strong>de</strong>rn (…) pentru a <strong>de</strong>veni actual, el trebuie (să înceapă săscrie <strong>de</strong>spre cea ce se întâmplă în jurul lui” Trecem peste nonsensulexprimării din finalul fragmentului citat – <strong>de</strong> parcă poetul mo<strong>de</strong>rn poatefi şi inactual, noroc cu bietul fluierător că-i arată el cum să fie – şi neîntrebăm: oare nu e datoria consilierilor editoriali (pe coperta a douaa revistei am numărat 5 - ditamai pomelnicul!) <strong>de</strong> a atenţiona redactorulşef că dă gir unor materiale care frizează ridicolul, pentru ca,la rândul său, acesta, din respect pentru cititori, să ceară colaboratoruluirespectiv să revadă materialul, dacă acesta este, <strong>de</strong>sigur, interesantşi merită publicat? Sau redactorul şef habar nu are ce sepublică în revistă şi e un simplu executant şi dă ok-ul, pe nevăzute, laceea ce-i dictează BOSS-ul?!Într-un singur loc are dreptate numitul Petre Flueraş: „Selecţianaturală funcţionează şi în poezie”. Asta o face cititorul, fără „indicaţiilepreţioase” ale acestui răsfăţat al redacţiei <strong>de</strong> la Dunărea <strong>de</strong>Jos. Acelaşi lucru se poate spune că e valabil/ funcţionează şi în cazulrevistelor literare. Atâta timp cât reviste ca Dunărea <strong>de</strong> Jos vor continuasă publice tâmpeniile unora ca acest F. P., ele nu vor mai fi luateîn seamă <strong>de</strong> cititorii <strong>de</strong> bună credinţă şi curând nu vor mai avea maşinăla scară, iar sărmanii redactori şi consilieri editoriali vor finevoiţi să reînveţe să meargă per pe<strong>de</strong>s, după ce s-au târât, făcândplecăciuni celui/ celor care îi făceau să creadă că sunt cineva.• EXPLOZIV • EXPLOZIV • EXPLOZIV • EXPLOZIV •TOPUL REVISTELOR LITERAREdupă nr. <strong>de</strong> accesări <strong>de</strong> la 15 octombrie 2008 la 15 noiembrie 2008Dacă ar fi să ne luăm numai după acest criteriu, revista ar trebui să se afle pe primul loc înacordarea <strong>de</strong> finanţări bugetare. Şi când colo... dar ştim noi cum se utilizează banii publici.Întocmit <strong>de</strong>StănicăBu<strong>de</strong>anu3954www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
PARTEA I*MOTTO:«Vezi, fiule, am sã-ţi explic:/ viaţapentru mine nu a fost o scarã <strong>de</strong> cristal./ Afost plinã <strong>de</strong> cuie/ şi aşchii/ De treptesmulse…Dar tot timpul/ N-am contenit sãmã caţãr/ Sã mã târãsc pânã la trepte.»Coretta Scott KingCopiilor mei, cu dragoste…Ca primă măsură, femeia se sustrase rutineiprofesionale, ce-i intrase în sânge ca o a douafire –« <strong>de</strong>şteptătorul… hai repe<strong>de</strong>… consultaţii… cevă supără, <strong>de</strong> când, Sermion SR 30 mg., 1 drajeupe zi… aveţi urticarie… aceasta este o reacţie adversăla medicament, să ve<strong>de</strong>m ce altceva…telefonul…A, da, am înţeles, soţul d-voastră nu se simteprea bne…Bineînţeles că voi veni…La terminareaprogramului, <strong>de</strong>sigur…Ah, nervii mei! Nu maivreau… Nu mai pot…Să nu mai aud <strong>de</strong> nimeni…Nicimama dacă sună… »La acest paroxism al tensiunii nervoase,totuşi ceva din reflexul ei <strong>de</strong> autoapărare se frângeaîntr-un fel <strong>de</strong> duioşie. Desigur că pentru ea ar fi făcutoricând o excepţie, doar că…Astfel, se confrunta zilnic cu acelaşi prag <strong>de</strong>saturaţie, fiind nevoită să-şi spună: “Stop ! Somn şiiarăşi <strong>de</strong> la capăt.”Chiar şi preocupările literare, în care la începutvăzuse o benefică evadare din rutinã şi banal,ajunseseră <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> repe<strong>de</strong> să i se pară oconstrângereui D. Bolintineanu.(…) Ce am avut eudata trecută? Nu, dv. vorbiţi <strong>de</strong>spre articolul lui Dan.Eu am scris ceva <strong>de</strong>spre i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong> neantizare înpoezia eminesciană. Da, <strong>de</strong>sigur că voi trimite articolulla timp. Promit.-Astfel, se dovedise şi a doua facultate pecare o făcuse –zicându-şi că doar pentru sufletul ei –tot o corvoadăşi ar fi sistat <strong>de</strong> mult timp colaborarea pe care o avea cu o anumită revistăliterarã, dacă fiecare temã propusă nu ar fi venit ca o nouă provocareşi o luptă cu ea însăşi.«are alegerile noastre se transformă pânã la urmã în slujire?Poate doar felul în care abor<strong>de</strong>z eu lucrurile, iar în acest fel <strong>de</strong> abordare<strong>de</strong>sigur cã firea mea are un rol esenţial. Firea aceasta a mea… » se necăjea a<strong>de</strong>seori, simţindu-se în ultimul timp tot mai vlăguită,atât fizic, cât şi psihic, şi tot mai tracasată, dar <strong>de</strong> cum prin<strong>de</strong>a puteri,o lua <strong>de</strong> la capăt cu şi mai mult sârg, recuperând cu febrilitate perioa<strong>de</strong>leîn care avusese un randament mai scăzut.Timpul disponibil îi <strong>de</strong>venise o problemă, sâcâind-o la culme.Ticăitul ceasornicului –singurul zgomot ce o întâmpină <strong>de</strong> cumintrase pe uşă- îi zgârâie creierii, amintindu-i <strong>de</strong> unul şi acelaşi lucru:timpul !« Doamne, cel care s-a ostenit să împartă timpul în unităţi şisubunităţi, precum şi cel care a conceput aceste aparate sofisticatecare să-l măsoare, au fost nebuni <strong>de</strong> legat. Şi fără să-ţi atragă cevaatenţia asupra lui, îl simţi cum te înşală, zburând, nu alta… Minute,ore, secun<strong>de</strong>, săptămâni, luni, ani, o viaţă întreagă scursă când nici nute aştepţi. Uite, eu aş vrea să fie altfel şi anume un minut să durezecât o zi sau invers, o zi cât un minut », îşi zise în gând.Oftã adânc, eliberându-se <strong>de</strong> sacoşele cu care venise.Brusc, îşi aminti că ceea ce gândise cu o clipă mai înainte, referitorla aşa-zisul fenomen <strong>de</strong> comprimare şi <strong>de</strong> dilatare a timpuluidatorită percepţiei proprii nu era o i<strong>de</strong>e a ei, ci una veche şi bine stabilită,privind noţiunea <strong>de</strong> timp psihologic, <strong>de</strong> care luase cunoştinţã înanul întâi <strong>de</strong> facultate, la cursul <strong>de</strong> filozofie. Cu toate acestea, pentruprima datã trãia pe viu noţiunea respectivã şi asta o fãcea sã creadãcã o <strong>de</strong>scoperise ea singurã, tocmai în acel moment.«Reflexe şi iar reflexe…Oare totul nu poate fi <strong>de</strong>cât reflex aceea ce am citit, am auzit sau am văzut ? Pe cont propriu, nu putemfi oare chiar nimic ? Oricum, mie mi s-ar fi părut mult mai corect să mise fi dat <strong>de</strong> la început calupul meu <strong>de</strong> timp, căruia să-i pot stabili singurămăsurile ce mi se potrivesc şi cu asta gata ! » îşi zise revoltată,ca o i<strong>de</strong>e strict personală, nerealizând cã, <strong>de</strong> fapt, aşa se şi întâmplase,adicã i se dãduse calupul ei <strong>de</strong> timp <strong>de</strong> la bun început. “Uite, miaşfi <strong>de</strong>pus timpul într-o bancă, pentru că altceva tot n-am avutniciodatã ce să <strong>de</strong>pun într-un astfel <strong>de</strong> loc, şi nu m-ar mai fi interesatniciodată cât am consumat din el şi cât mi-a mai rămas. L-aş fi <strong>de</strong>puscu capitalizare la sca<strong>de</strong>nţã, dar pe termen nelimitat, cum se spune înlimbaj bancar », îşi continuă i<strong>de</strong>ea, făcând haz <strong>de</strong> necaz, în timp cecu gesturi aproape maşinale, <strong>de</strong>spacheta, aranja, punând fiecarelucru la locul lui.Îşi roti ochii <strong>de</strong> jur-împrejur şi se <strong>de</strong>clară mulţumită <strong>de</strong> ordineace o înconjura, pentru ea o condiţie necesarã ca sã se concentreze şisã poatã lucra.În liniştea apartamentului mic şi mo<strong>de</strong>st în care locuia, cea-PROZACÂNDSEÎNTOARCEIUBIREA(fragment)Doina Cherecheşsornicul cu ticăitul lui monoton i se pãru un intrusce i se infiltra parşiv printre gânduri şi i<strong>de</strong>i. Obiectulîi <strong>de</strong>veni insuportabil şi se repezi spre el ca spre unveritabil duşman. Îl înşfãcã şi, nervoasã, îl aruncă înfundul unui sertar, acoperindu-l cu rufele ce-i ieşirăîn cale. Vroia să uite <strong>de</strong> el ca <strong>de</strong> sabia lui Damocles.Se schimbă repe<strong>de</strong>, lãsându-şiîmbrăcămintea pe speteaza fotoliului, pentru căceea ce o preocupa o fãcu şã-şi piardã, totuşi,răbdarea. În graba ce o cuprinse, îşi trase pestecap bluza <strong>de</strong> trening, fãrã sã-i mai <strong>de</strong>sfacă fermoarul,apoi îşi puse pantalonii şi, în picioare, papuciiîmblăniţi, simţind cum o ia cu frig, <strong>de</strong>şi în interior era<strong>de</strong>stul <strong>de</strong> cald.În loc să-şi tragă puţin sufletul, cum ar fi fostfiresc şi indicat după atâta alergătură, se aşeză directla masa <strong>de</strong> scris, <strong>de</strong> parcă cineva o mâna cubiciul <strong>de</strong> la spate. “Pe cai!” îşi spuse cu inima <strong>de</strong>altădată, dar în piept simţi o durere adâncă şisurdă, ca o carapace ce o strângea tot mai tare şimai tare, domolindu-i avântul şi obligând-o să seoprească chiar înainte <strong>de</strong> a începe ceva. Din fericire,criza dură puţin şi dispăru fără sã fie obligatãsã ia medicamente.Aproape instantaneu, îşi aminti <strong>de</strong> uşa <strong>de</strong> laintrare şi se duse glonţ să o verifice. Era, bineînţeles,încuiatã. Nici nu o găsise vreodată altfel,doar că tenebrele trecutului îi strecuraseră însânge acea meteahnă a verificãrii, ca pe un virus<strong>de</strong> care nu putea sã mai scape. Îi era teamã încãşi acest lucru i se întâmpla mai ales când era vorba<strong>de</strong> căile <strong>de</strong> acces în propria-i locuinţă, dar uneori ise pãrea cã şi pereţii ar avea fisuri, prin care, la oadicã, s-ar fi putut strecura duhurile trecutului. Deşise scursese atâta timp, încă o mai împresurau dincând în când angoasele, gândindu-se că Sile -fostulei soţ- s-ar fi putut întoarce, luând-o pe nepregătite,adică fără sã-i intre rapid în funcţiuneacea rezistenţã interioarã, pe care şi-o construisecu abilitate şi rãbdare şi care, pânã la urmã, o ajutase sã iasă din zona<strong>de</strong> marasm a vieţii.Anunţul cu litere <strong>de</strong>-o şchioapă –dr. IEDERA IONESCU,concediu medical în perioada 1 octombrie -1 <strong>de</strong>cembrie, medic locţiitor,dr…-rămăsese lipit pe uşa cabinetului.Îşi pierduse o zi întreagă cu rezolvarea problemelor administrativece trebuiau în<strong>de</strong>plinite într-o asemenea situaţie. O plimbaseră<strong>de</strong> la Ana la Caiafa, du-te la Casă, la Colegiu, la DSP, la…la… ladracu-n praznic ! Ia hârtii peste hârtii, licenţe <strong>de</strong> înlocuire şi paraînlocuire,iar, la sfârşit, pupãzã peste colac, o puseserã să-şi găsească şimedic înlocuitor, <strong>de</strong>oarece, ca medic, fărã să aibă cine să te înlocuiască,nu aveai dreptul sã fii bolnav. Cui îi păsa dacă mureai la locul<strong>de</strong> muncã aproape toţi colegii şi nu găsise pe nimeni dispus să-i preiasarcinile <strong>de</strong> serviciu, pentru că, pe <strong>de</strong> o parte, era foarte greu, fiecarefiind copleşit <strong>de</strong> propria-i rãspun<strong>de</strong>re, iar pe <strong>de</strong> alta, perioada ce trebuiaacoperitã era mare, practic la limitã, doar douã luni <strong>de</strong> concediuprin incapacitate temporară <strong>de</strong> muncă fiind acordate pentru mediciice se aflau în relaţii contractuale cu o anumitã Casã <strong>de</strong> Asigurări <strong>de</strong>Sănătate. Până la urmă, gãsise totuşi un binevoitor, la care nici nu seaşteptase. «Doamna doctor, vă ţin eu locul şi rezolvaţi-vă necazurile.Îmi va fi greu, <strong>de</strong>sigur, şi nu voi putea ţine toate evi<strong>de</strong>nţele cum trebuie,dar, în primul rând pacienţii şi păsurile lor, iar scriptele pot sã maiaştepte. Mie nu mai au ce să-mi facă, iar pe d-voastrã nu vã pot penalizapentru ceea ce nu am făcut eu. Sunt în prag <strong>de</strong> pensionare.Peste trei luni ies din acest sistem, iar pânã atunci sper nu mai prindniciun control », îi spuse colegul care acceptase totuşi să o înlocuiască.Completaseră în grabã toate formularele necesare, câte treidin fiecare, vorba aia, unul la prefecturã, unul la şcoala <strong>de</strong> fete, altulla şi la-la şi lãlãiala lumii ! La stabilirea modalităţii <strong>de</strong> plată, ea ezităpuţin, gândindu-se care din cele douã variante posibile ar fi fost <strong>de</strong>preferat sã o aleagã, pe cea prin reciprocitate sau pe cea prin plată directă? Optă totuşi pentru ultima variantă, <strong>de</strong>loc avantajoasă pentruea, dar aşa i se pãru corect. De fapt, nu ştia când se va întoarce saudacã se va mai întoarce. Totul atârna <strong>de</strong> un fir <strong>de</strong> aţã. În plus, nu-i plãceau<strong>de</strong> niciun fel obligaţiile şi nu voia sã-i rãmânã datoare tocmaiomului care fusese dispus să o ajute într-un moment dificil.Auzindu-i<strong>de</strong>cizia, colegul îşi arcui sprâncenele şi o întrebă mirat : «D-na doctor,n-o să vă fie greu din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re financiar ? Asta înseamnă căîn următoarele două luni, d-voastră nu veţi mai primi nicio leţcaie,<strong>de</strong>oarece toţi banii d-voastrã vor intra în contul meu ». « Sã fii sãnãtos,doctore ! » îi rãspunse ea doar în gând şi, în treacăt, consemnăpentru sine : « Greu ? Nici nu ştiu dacă vreodată mi-a fost altfel. Greutateaeste starea cu care m-am obişnuit în aşa măsură încât, paradoxal,dar tocmai lucrurile grele au început sã mi sã parã uşoare şigãsesc mai repe<strong>de</strong> soluţii pentru acestea <strong>de</strong>cât pentru celelalte. Dificultateaa <strong>de</strong>venit mediul meu natural. Cred că nu este <strong>de</strong>cât o chestie<strong>de</strong> atitudine», continuă femeia, vorbindu-şi pe acelaşi plan interior.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3955
ATITUDINICulianu şi răbdarea îngerească alui Mircea Elia<strong>de</strong>Motto:“I do my work un<strong>de</strong>r his [Elia<strong>de</strong>’s]bright shadow in many ways, as do the most of thepeople in the field of the history of religions,whether or not they aknowledge their <strong>de</strong>bt”(Wendy Doniger)Culianu “nu există fără Elia<strong>de</strong>”. Această părere plină <strong>de</strong> bunsimţ a lui Richard A. Rosengar<strong>de</strong>n, actualul <strong>de</strong>can al Universităţiidin Chicago, un<strong>de</strong> Culianu a predat vreo doi ani ca visiting professor(timp în care a mai fost visiting professor si în Italia în primăvaraanului 1990), am auzit-o în filmuleţul (cu pretenţii <strong>de</strong>documentar) <strong>de</strong>spre moartea lui Culianu, difuzat <strong>de</strong> TVR1 pe 22mai 2008. Tot cu acel prilej am remarcat cum pe faţa prof. dr.Rosengar<strong>de</strong>n se citea nedumerirea pentru <strong>de</strong>zinteresul faţă <strong>de</strong>moştenirea lui Elia<strong>de</strong> a celor veniţi din în<strong>de</strong>părtata capitală aRomâniei. Fiindcă românii care-l tot întrebau <strong>de</strong> Culianu erau preaexclusiv interesaţi <strong>de</strong> meteorica activitate <strong>de</strong> istoric al religiilorprestată <strong>de</strong> acesta la Divinity School, un<strong>de</strong> Elia<strong>de</strong> a fost profesor trei<strong>de</strong>cenii.Desigur, o afirmaţie conform căreia “Culianu nu există fărăElia<strong>de</strong>” nu poate fi <strong>de</strong>cât a<strong>de</strong>vărată. Dar nu în sensul unei paternităţispirituale, cum îşi imaginează cei mulţi (si nu neapărat proşti!),victime fără <strong>de</strong> scăpare ale idioţirii mediatice.Aşa cu am arătat într-un articol anterior, marele istoric al religiilorl-a sprijinit pe Culianu, fost membru al Partidului Comunist,având faţă <strong>de</strong> acesta “o răbdare angelică” (v. I.P. Culianu, MirceaElia<strong>de</strong>, Ed. Nemira, Buc., p.155).Asemenea nemăsurată răbdare i-a fost pusă la greaîncercare când a citit scrisoarea lui Culianu din 14 ianuarie 1986.După supărarea pricinuită <strong>de</strong> incendierea materialelor <strong>de</strong> arhivă pecare le pusese în ordine cu Adriana Berger, protejatul său a avutproasta inspiraţie să-i scrie din Olanda: “Chicago îmi rămâne înminte ca un oraş al incendiilor” (v. Dialoguri întrerupte, p.278).Dintr-o notă aflăm că el făcea aluzie la “seria <strong>de</strong> incendiimisterioase din 1975 pe care cineva […] le <strong>de</strong>clanşa în BibliotecaRegenstein” a universităţii <strong>de</strong> la Chicago (v.scrisoarea lui Culianudin 5 aprilie 1975 către G. Romanato, op. cit., p. 279).Cu sau fără <strong>de</strong> voie, discipolul bagateliza incendiereabibliotecii lui Mircea Elia<strong>de</strong> <strong>de</strong> la Chicago din 18 <strong>de</strong>cembrie 1985,urmată <strong>de</strong> rapida în<strong>de</strong>părtare a Adrianei Berger din postul <strong>de</strong>ţinut laBiblioteca Regenstein (1). Acest lucru se distinge din opinia luiCulianu că “în fond, paguba materială a fost redusă. Au pierit cărţisi scrisori numai” (I.P. Culianu, Mircea Elia<strong>de</strong>, Ed. Nemira, 1998,p.285). In inventarul arhivei lui Elia<strong>de</strong> (Gui<strong>de</strong> to the Mircea Elia<strong>de</strong>Papers 1926-1998) aflată în 108 cutii la Biblioteca Univerităţii dinChicago, în cutiile 109-111 se păstrează documentele distruse prinar<strong>de</strong>re. La o simplă trecere în revistă a conţinutului celor trei cutii (încutia 109 dosarul 1 conţine documente arse provenite din perioada1968-1973, dosarul 2 din 1977-1982 si încă 3 dosare până în 1984;cutiile 110 si 111 cuprind 5 si respectiv 4 dosare cu documente dinperioada 1984-1985) cuprinzând 14 dosare, oricine îşi dă seamăcă paguba nu se poate spune că “a fost redusă”.Prin 1982-1983 Culianu nota succint, dar edificator: “n-amputut să-l urmez pe Mircea Elia<strong>de</strong> în India. Un mit mai puţin” (v.Mircea Elia<strong>de</strong>, Ed. Nemira, 1998, p.262). Aici, “un mit mai puţin”are înţelesul <strong>de</strong>: “o fantezie (elia<strong>de</strong>scă) mai puţin”, o fantasmă (v.Culianu, Mircea Elia<strong>de</strong>, Ed. Nemira 1998, p. 219), un produs alimaginaţiei memorialistului Elia<strong>de</strong>, “mitizat” prin lipsa <strong>de</strong>perspicacitate a celor ce-au vrut să-i <strong>de</strong>scifreze fanteziile literare(op. cit., p. 159). Este tocmai sensul folosit <strong>de</strong> manipulatorii culturiipost-comuniste care vituperează împotruva “mitului Antonescu”,după ce au făcut din realitate un aşa-zis “mit”, spre a anularealitatea istorică si a le interzice, prin lege (adică prin Ordonanţa31) românilor să-si cunoască, “măcar la ei acasă” (acad.NicolaeDrăganu, 1935), istoria.In campania <strong>de</strong> folosire improprie a termenilor <strong>de</strong>rivaţi dincuvântul “mit” (promovată <strong>de</strong> Editura Humanitas prin cărţile luiLucian Boia), - manipulare a cărei eficienţă reiese din formularea:“n-aş avea nimic împotriva naţionaliştilor, dacă ei s-ar limita sătrăiască în mod nostalgic miturile învăţate la şcoală” (rev. 22, nr.524, 7-13 martie 2000, p.2) -, şi-ar fi putut aduce contribuţia si3956Ioan P. Culianu. Fiindcă pentruel, termenul <strong>de</strong> mitologie puteasă aibă sensul <strong>de</strong> i<strong>de</strong>ologie,oricât <strong>de</strong> ciudată ar părea acestăopinie. Pe 10 ianuarie 1978,Culianu scria în jurnalul său(inedit) că “i<strong>de</strong>ologia” legionarăsi cea comunistă “seamănăfoarte mult” (v. rev. “22”, nr 891, Isabela V. Scraba6 martie-11 aprilie 2007). Cum aajuns la această concluzie cutotul falsă, nu se ştie. Probabilnici n-a ju<strong>de</strong>cat prea mult. In aceeaşi zi mai notase că Mircea Elia<strong>de</strong>ar fi “rămas toată viaţa credincios mitologiei legionare” (ibid.).E bine însă <strong>de</strong> precizat că în cărţile lui Culianu, consi<strong>de</strong>rat<strong>de</strong> Elia<strong>de</strong> “un sociolog”, înţelesul termenilor folosiţi <strong>de</strong> istoriciireligiilor se preschimbă: sacralitatea apare ca “centru <strong>de</strong> putere”,călătoriile extatice capătă sensul călătoriilor în lumi paralele, maiprecis a imaginării <strong>de</strong> lumi paralele. Interesat <strong>de</strong> mecanismeleputerii, Culianu goleşte mitul <strong>de</strong> conţinut rămânând un fel <strong>de</strong>gogoaşă pe care specialiştii puterii o pot umple cu ce vor ei.Pentru că toate aceste ţin <strong>de</strong> manipularea mentaluluicolectiv în timpul istoric (liniar), lucrurile nu sînt chiar atât <strong>de</strong>complicate. E suficient să ne găndim la câteva evenimente care sepetrec sub ochii noştri <strong>de</strong> douăzeci <strong>de</strong> ani încoace.După că<strong>de</strong>rea în dizgraţie a i<strong>de</strong>ologiei comuniste, specialiştiiputerii au lansat gogoaşa holocaustului românesc, în cadrelestilistice ale unei poveşti fanteziste repetate mai bine <strong>de</strong> jumătate <strong>de</strong>secol, mitologie pe care puterea politică din România post<strong>de</strong>cembristăa avut forţa necesară să-o facă, dacă nu credibilă,măcar <strong>de</strong> nediscutat (sub ameninţarea închisorii). Astfel că aziasistăm la propagarea ei nestingherită în creierele şcolarilor si aleadulţilor <strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţi <strong>de</strong> mass-media.Un alt mit post-<strong>de</strong>cembrist, acela al românului “cel leneş”, afost pus (cu <strong>de</strong>plină neruşinare) chiar pe genericul expoziţiei dinvara aceasta <strong>de</strong> la Institutul Cultural Romîn din New York: “Feedomfor lazy people”.Folosind terminologia lui Culianu, o “lume paralelă” în careromânii au călătorit (si călătoresc) mai mult fără <strong>de</strong> voie (<strong>de</strong>cît cuvoie) a fost creată <strong>de</strong> specialiştii puterii prin impunerea <strong>de</strong>numirii <strong>de</strong>“romm” înăuntru şi în afara României. Ceea ce duce, în afara ţării,la idioţirea oamenilor cu privire la acest subiect.Un ilustru exemplu <strong>de</strong> idioţire (într-un anumit subiect, bine<strong>de</strong>terminat) prin manipulare mediatică îl oferă însăşi ghinionul fosteisecretare a lui Elia<strong>de</strong>, persoană în vârstă, <strong>de</strong> a nu ajunge în ţara pecare Elia<strong>de</strong> a iubit-o atât <strong>de</strong> mult si un<strong>de</strong> o aştepta o înaltă distincţieacordată <strong>de</strong> preşedintele României. In toamna anului 2006, victimăfără <strong>de</strong> apărare a gogoşii mediatizate <strong>de</strong> ungurii din America, dupăcare capitala României ar fi la Budapesta, Wendy Doniger,actualmente “Mircea Elia<strong>de</strong> Distinguished Service Professor” ,vrând să ajungă în capitala României, a aterizat în capitala miculuistat vecin si a trebuit să facă drumul înapoi.Incapacitatea lui Culianu <strong>de</strong> a înţelege modul în care marelefilosof al religiilor consi<strong>de</strong>ra mitul ca o “formă <strong>de</strong> cunoaştere” agenerat mai apoi neînţelegerea termenului <strong>de</strong> arhetip. Ceea ce nueste <strong>de</strong> mirare, fiindcă o gândire fatalmente ancorată în timpul liniaristoric, nu poate sări peste umbra sa pentru a ajunge la gândireasimbolică sau “mitică”. La Mircea Elia<strong>de</strong>, “a trăi în conformitate cusimbolul, cu arhetipul” echivala cu nevoia omului <strong>de</strong> a trăi în timplulciclic al unui lumi nevăduvită <strong>de</strong> sacralitate.Ruinarea voită a sensului n-a ocolit nici calea resemnificăriipentru refolosirea cuvântului mit chiar împotriva <strong>de</strong>stinaţiei saleiniţiale. Ceea ce a dus un<strong>de</strong> trebuia să ducă: la discreditarea unuiîntreg curent <strong>de</strong> gândire, consi<strong>de</strong>rat <strong>de</strong> Elia<strong>de</strong> ca fiind contribuţiamajoră a filosofilor din secolul XX.In opinia lui Elia<strong>de</strong>, filosofii preocupaţi <strong>de</strong> simboluri si <strong>de</strong>gândirea mitică au revalorizat metafizica, trecută <strong>de</strong> materialismulsecolului XIX într-un con <strong>de</strong> penumbră. In asemenea curent înnoitor<strong>de</strong> gândire se înscrie viziune blagiană asupra cunoaşterii şi culturii.Dar si contribuţia lui Elia<strong>de</strong> ca filosof al religiilor, pentru caremitul este o “formă <strong>de</strong> cunoaştere”, tot aşa cum era la Nae Ionesculogosul ortodox filtrat prin “iubire ca mijloc <strong>de</strong> cunoaştere”.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
GEORGIANANEDELCU* * *te-am rupt din propriu-misoaresă te pot privi atent.şi... uimiremă-ndrăgostesc. Lent.ai lumea-n ochi, şi ver<strong>de</strong>le-nprivire.nu mă pot rătăci.într-un adio spre nicăieri.într-un loc în care noaptea poate luci.Somethingfiecare pereche <strong>de</strong> mâiniare o pereche <strong>de</strong> cătuşe.mai <strong>de</strong>vreme sau mai târziu,mai uşor sau mai greu, ele îţi vor fipuse.mă ţine legată o lacrimă,un scâncet <strong>de</strong> cristal.plăcerea <strong>de</strong>-a fi bătută,învinsă <strong>de</strong>-o palmă ce loveşte cufineţe..ca o neputinţă, mânjită în albastruşi-nvelită în zbor <strong>de</strong> zmei.* * *te las să-mi arunci albastrul pe umărca un surâs <strong>de</strong> copil, truc <strong>de</strong>ştept…cu ochi îndrăzneţi, privescşi-nţelegcurcubeulca pe un tip <strong>de</strong> mirare copilarească.* * *pune-mi astăzi o pereche <strong>de</strong>-ochelariprin care să nu pot ve<strong>de</strong>a cerul murdar.aruncă-mi în braţe,o mie <strong>de</strong> şoapte!le voi asculta, pe rând, pe toate.aruncă încet, nu te grăbi,m-ar putea lovi un ţipăt.aruncă-mi pe spateorice gând <strong>de</strong>-al tău... din noapte.nu-mi spune când vei pleca...poate cu ochii-nchişi fiindnu voi observa lipsa.lasă uşa <strong>de</strong>schisă, va scârţâi uşor.şi un curent, purtând un dor.va aşeza un sărutpe foaia neagră, <strong>de</strong> lut frământat.iar pe palmele recicăldura din mâna ta.ca soarele roşu voi seca.nu te retrage grăbit..!e prea târziu..căldura se stinge cu frig.POEZIEMONICADĂNILĂFIICA RISIPITOARE… Culoarea ochilor, mâinile,părul... fiinta-mi a fost creatadin Cuvantul Tau,Dar n-am in fiecare ziin oglinda, reflectia dumnezeirii.Si icoana uitata-ntr-un coltasteapta un cuvant sau macaro privire...Copilaria, invaluita in ruga soptita amamei,s-a trezit, <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> tarziu, ce-i drept,in mine... si-am incercat sa ma rog.Cre<strong>de</strong>au ca dup-atata timp, voi fi uitatcum sa vorbesc cu Dumnezeu, dar...buzele ce sopteau pana acumcuvinte impietriteau inceput sa rosteasca o rugamintecaldaca-n primii ani ai vietii...o cerere naiva, un „multumesc”stangaci.Ce I-am cerut?Sa u<strong>de</strong> grauntele <strong>de</strong> mustar, sa-lCreasca, sa pot arunca muntii in mare...FULG LA CAPĂT DE DRUMSe prăbuşeşte cerul peste visele noastre,Univers <strong>de</strong> cetină susţine greutatea norilor.Simt o permanentă prezenţă în spatelemeu,Apoi lângă mine...Mă vrăjesc cuvintele lui reci,Îmi mângâie obrajii cu palme <strong>de</strong> gerşi pleacă, lăsându-mă îmbujorată,pentru câteva clipe.Revine...Simt cum Timpul îmi fură viaţafâşie cu fâşie.Privesc neputincioasă... în fiecareprimăvară mă nasccu un vis mai puţin.Sufletul meu, captiv în urna <strong>de</strong> lut,Încearcă să lupte, dar...a îngheţat.I-a şoptit vântul ceva, nu ştiu!Nu vrea să-mi spună!Şi-aud cum se zbate singur în mineMoare cu fiecare adiere,Cu fiecare fulg ajuns la capăt <strong>de</strong> drum.E iarnă...Dar nu va fi întot<strong>de</strong>auna.Într-un nou anotimpîmi voi trece <strong>de</strong>getele prin curcubeurăsfirându-i nuanţele colorate,şi voi privi dincolo <strong>de</strong> timpulcare-mi măsoară <strong>de</strong>strămarea.Îngerul meu păzitor, cu părul <strong>de</strong> soareşi ochi <strong>de</strong> lumină,îşi va întin<strong>de</strong> peste mine aripaşi vom porni împreună spre CaleaLacteeCARINA A.IENĂŞEL* * *îl văzusem trecând pestradăexact în momentul încare-l sunam pe celălaltpentru a-i spunecă Pinot Noire-ul trebuie<strong>de</strong>gustatînainte să-mi rănesc tălpileîn cioburia fost <strong>de</strong> acord şi a închis telefonulochii-mi erau fixaţi pe o urmăuitată-n asfalt...* * *dansez pe muchie <strong>de</strong> lamă <strong>de</strong> rasnumai o ranăce-mi pasă când tu eşti aruncat în extazşi ochii-ţi huilă aprinsămă ardşi miroase a carne şi sângele caldse varsă prin vene pe masa din braddansez pe muchie <strong>de</strong> lamă <strong>de</strong> rasseară <strong>de</strong> searăproteză pentru sufletîn noaptecioburile marelui vispar artificii -seva nuculuiîmi imploră stare <strong>de</strong> levitaţie…gândulmi l-am uitatîn storcătorul <strong>de</strong> fructe;a rămas coaja <strong>de</strong> el,dar am să cer o proteză…inutile sunt trezirile repetate<strong>de</strong> fiecare dată vei bea sucul lămâilorşi <strong>de</strong> fiecare dată vei coborî cohorta <strong>de</strong>sfinţi în camera tachipul ţi se va învineţi din pricina miasmelorîngrozind pe cel care a făcut impru<strong>de</strong>nţasă înnopteze cu tineva fugi gol pe stradăscandalizând nişte babe puritane vecinecu tinereclamaţiile vor curge ca ţeava <strong>de</strong> la ocadă vechedar nu-ţi vei face procese <strong>de</strong> conştiinţădin atâta lucruştii bine că vei seduce tot<strong>de</strong>auna dimineţilewww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3957
AESOTERICAECu Marcel SchapiraSuveran Mare Comandor alSupremului Consiliu Romândin Străinătate şi fost din exil<strong>de</strong>spre:O viaţă în slujba MasonerieiMotto:„Poporul român e un popor foarte potrivitpentru integrare într-o mişcare masonică”(Marcel Schapira, la: „Dialoguri pariziene”)Dle Schapira vă rog să-mi permiteţi o întrebare abruptă: cemai înseamnă masoneria astăzi?Masoneria <strong>de</strong> azi şi masoneria <strong>de</strong> ieri este o concepţie, o i<strong>de</strong>ecare se găseşte la baza unui curent <strong>de</strong> frăţietate între oameni şi carereuneşte oameni <strong>de</strong> bună credinţă, intelectuali <strong>de</strong>schişi spre apropiereacătre ceilalţi oameni. Masoneria are ca i<strong>de</strong>e majoră apropiereaîntre oameni, ajutorarea acelora care tind spre ridicarea situaţiei oamenilor,societăţii, propagarea sentimentului <strong>de</strong> solicitudine, în special<strong>de</strong> solidaritate între oameni şi care, bineînţeles, se traduce înîntrajutorare.Ne-aţi putea spune cum este structurat ordinul masonic?Desigur, răspunsul ar fi mult mai complex dacă ar trebui săintru în tehnologia organizaţiei. Vă dau numai câteva <strong>de</strong>talii. Loja masonicăeste o mică unitate care cuprin<strong>de</strong> un număr <strong>de</strong> câteva zeci <strong>de</strong>membri numiţi „fraţi”. Mai multe loji mici, împreună, constituie o marelojă. Organul <strong>de</strong> conducere este Supremul Consiliu. Lojile fac partedintr-o obedienţă. Supremul Consiliu cu gra<strong>de</strong>le înalte fac parte dinJurisdicţie. O ţară nu poate avea <strong>de</strong>cât un singur Suprem Consiliu.Evoluţia în cadrul organizaţiei este dată <strong>de</strong> gra<strong>de</strong>, iar gra<strong>de</strong>le dau oclasă <strong>de</strong> onoare. Gradul cel mai înalt şi ultim este 33. Anual au loccongrese ale supremelor consilii care <strong>de</strong>cid un program umanitar.Ce înseamnă „fracmason”?„Masonul” e un om care construieşte, un zidar,iar „franc” înseamnă libertate. Deci francmasonul e un„zidar liber” <strong>de</strong> a <strong>de</strong>ci<strong>de</strong> programul pe care îl va întreprin<strong>de</strong>,conform principiilor masonice. În acest programsunt prevăzute acţiuni <strong>de</strong> întrajutorare, <strong>de</strong>apropiere şi introducere (educare) a oamenilor carenu sunt obişnuiţi cu solidaritatea, cu ajutorarea celorcare au nevoie, dar fără să se lau<strong>de</strong>. Francmasonultrebuie să aibă un comportament nobil, o anumită nobleţeîn caracter şi spirit, să păstreze o anumită discreţieşi mo<strong>de</strong>stie. Astfel, actele sale, bazate pe unanumit sentiment <strong>de</strong> respect al onorii <strong>de</strong> a-i ajuta pealţii, <strong>de</strong>vin mai valoroase. Noi, masonii, suntem oamenicare căutăm lumina. Ne apropiem <strong>de</strong> lumină,părăsind întunericul. Principiile pe care ni le însuşimsunt umane, vizând practica sentimentelor umane,respectul, dorinţa <strong>de</strong> a ajuta, prospecţiunea viitorului. Sigur, avem justiţianoastră şi nu ajutăm unul care merită să intre la închisoare. Nuvom merge împotriva legilor <strong>de</strong> ordine publică pentru a salva un individ.Dar, dacă e nevinovat, nu mergem împotriva legii, însă facem totce se poate să-l ajutăm, să-i asigurăm o apărare mai bună. Atunci semanifestă solidaritatea fraternă. Francmasonii respectă legile ţării şiconducătorii. Devin rebeli doar împotriva regimurilor <strong>de</strong> dictatură.Există un criteriu <strong>de</strong> selecţie al francmasonilor?Este o întrebare care mi-a mai fost pusă, sub forma: „<strong>de</strong> ce sealeg oameni avuţi, cu bani”?! I<strong>de</strong>ea principală este <strong>de</strong> a-i ajuta pe săraci.Întrucât săracii nu-i pot ajuta pe alţi săraci, avem nevoie <strong>de</strong> oamenicare pot să pună la dispoziţia organizaţiei bunuri şi bani, astfelîncât să putem întreprin<strong>de</strong> acţiuni umanitare.Este umanitarism sau zidire, domnule Schapira?Noi zidim Templul Universal al Fraternităţii. Nu avem voie sătragem foloase personale; asta e o interdicţie. Noi nu trăim cu drepturici avem obligaţii din care <strong>de</strong>curg drepturi.Permiteţi-mi o întrebare referitoare la stereotipia <strong>de</strong> gândire înjurul i<strong>de</strong>ii <strong>de</strong> masonerie: <strong>de</strong> ce a creat teamă masoneria printre oameni?Întrebarea dvs este justă. Masoneria a creat teamă celor carenu o cunosc. Cei care o cunosc, nu au teamă. Unii nu sunt masoni,dar cunosc masoneria şi au încre<strong>de</strong>re în acţiunile ei <strong>de</strong> binefacere.Cât <strong>de</strong> veche este masoneria, domnule Schapira?Masoneria este veche şi tânără în acelaşi timp, în anumite proporţii.Nu e momentul să vă fac o istorie a masoneriei, dar o să văspun că esenţa ei este egipteană. Organizaţiile masonice româneştiau o bază medievală, încă din vremea voievozilor. Vă dau un exempludin familia mea. Un străbun al meu, pe linie paternă, a fost vistierniculDaniel care prin 1503 slujea la curtea lui Ştefan cel Mare. Sespune că era un om foarte darnic, căruia îi plăcea să facă bine, săajute, se spune că era francmason. Apoi sunt marile familii <strong>de</strong> boieri,voievozi, domnitori Cantacuzino, Ştirbei, Sturdza, Ghica. În StateleUnite, <strong>de</strong>şi stat tânăr, cu un popor tânăr şi naţionalităţi diferite, existăvreo cinci milioane <strong>de</strong> francmasoni. Prin cotizaţii, prin donaţii, ajutătoate acţiunile <strong>de</strong> binefacere. E aproape o credinţă la americani. Suntmilioane <strong>de</strong> dolari care merg în crearea <strong>de</strong> fundaţii. Apreciez foartemult francmasonii din America care şi-au impus ca regulă ca în câţivaani să creeze în fiecare oraş câte o clinică pentru copiii bolnavi. Sigurcă sunt capabili să o facă, au şi mijloacele necesare. Iar doamnele, văduvele<strong>de</strong> masoni bogaţi, sprijină enorm şi încurajează organizaţiile intelectuale,organizaţiile <strong>de</strong> binefacere, spitalele. Aceasta este primacale, aceasta este marea satisfacţie: <strong>de</strong> a-i ajuta pe cei care nu au, pecei care sunt bolnavi, <strong>de</strong> a reduce mizeria umană şi <strong>de</strong> a crea instituţiipentru oamenii care nu au posibilităţi. Iar în Anglia sunt două milioane<strong>de</strong> masoni care au reguli specifice şi conforme cu caracterulpoporului englez.Masoneria românească are un specific, o particularitate, unceva al ei?Bineînţeles. Pot să vă spun mai mult: poporul român e unpopor foarte potrivit pentru integrare într-o mişcare masonică, pentrucă poporul român este un popor perfect adaptabil caracterului asociativşi binefăcător al masoneriei, dacă vreţi. Sunt români cărora leplace să ajute şi s-au adaptat masoneriei.Daţi-ne trei momente <strong>de</strong> mulţumire personalădin activitatea dvs. în masonerieSunt multe. Unul l-am trăit în urmă cu 10 ani, laun banchet <strong>de</strong> sfârşit <strong>de</strong> an, în iunie, în onoarea doamnelor.La banchet am invitat şi o doamnă <strong>de</strong>venită Sturdzaprin căsătorie şi care crease la Paris „La Maisonfrançaise” care există încă. La banchet mi-a spus„Domnule Schapira, cu toate că soţul meu, GrigoreSturdza, nu v-a cunoscut, înainte <strong>de</strong> <strong>de</strong>cesul său mi-alăsat să vă dau o scrisoare”. Mi-a adus mai târziu scrisoarea.Ce cre<strong>de</strong>ţi că era acolo?Nu ştiu!Diploma lui <strong>de</strong> francmason. Am fost foarte fericit!Unii francmasoni nu fac cunoscută apartenenţa lorla masonerie.O altă bucurie?Arborarea drapelului românesc la congresele masonice. Săvă explic. Cum am <strong>de</strong>venit Mare Comandor ales <strong>de</strong> Supremul Consiliual fraţilor <strong>de</strong> gra<strong>de</strong> foarte mari pentru România, la Paris, în fiecarean trebuia să merg la Congresul Marilor Comandori. Iar acolo, prezenţamea îi obliga să pună şi drapelul românesc – acesta era un momentcare mă bucura. Să nu cre<strong>de</strong>ţi că era drapelul României luiCeauşescu....Sigur că au fost şi anumite inconveniente pentru mine.O să vă spun un amănunt, ca fapt divers. Drumul pentru toţi Marii Comandorieste plătit <strong>de</strong> trezorierul Consiliului. Cum membrii români auaceastă faimă <strong>de</strong> a nu-şi plăti cotizaţiile, eram obligat să scot din buzunarbanii pentru călătorie.... Dar am avut şi numeroase satisfacţiidin partea fraţilor care au fost prezenţi ori <strong>de</strong> câte ori a fost nevoie săservească România. Şi au servit-o!Spuneţi-ne câteva cuvinte <strong>de</strong>spre istoricul lojii „RomâniaUnită”.Creată în 1919, a fost recreată <strong>de</strong> noi la Paris, în exil, în 1948.Vom mai vorbi, sper, <strong>de</strong>spre acest subiect.3958www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Un ultim exemplu <strong>de</strong> mulţumire personală?Sunt fericit că am avut o poziţie care mi-a permis să pot menţineîn exil francmasoneria românească, persecutată sau închisă <strong>de</strong>dictatorii din România, <strong>de</strong> dreapta sau <strong>de</strong> stânga. Legionarii au asasinatfrancmasoni. Comuniştii au închis în închisori în condiţii ruşinoase,groaznice, francmasoni vechi, care au adus servicii ţării,oameni <strong>de</strong> mare calitate şi <strong>de</strong>votaţi ţării. Noi încă nu am iertat. Dar, nusuntem răzbunători. Nu vrem moartea nimănui. Eu sunt fericit că amavut posibilitatea să reorganizez masonii exilaţi în Franţa. Erau şi înalte ţări exilaţi, dar nu erau organizaţi ca în Franţa.De ce a fost Franţa diferită?Fiindcă aici, în afară <strong>de</strong> loji, am avut şi Supremul Consiliu.Ceea ce a fost foarte important. Cum pe teritoriul României nu maiexista un Suprem Consiliu fiindcă erau comuniştii, eu am creat acestSuprem Consiliu ajutat <strong>de</strong> alţi Mari Comandori din alte ţări care mi-aupermis crearea acestuia extramuros, lucru anevoios, pentru că nupoate fi „fabricat” peste noapte. Dar un suprem consiliu trebuie să maifie şi recunoscut <strong>de</strong> celelalte Supreme Consilii. Nu vă ascund că amavut şi neplăceri. Unii au recunoscut foarte repe<strong>de</strong> Supremul Consiliuromânesc din afara României, iar alţii, mai pru<strong>de</strong>nţi, au spus „fărăjurisdicţie”. Am asigurat viaţa Supremului Consiliu în exil, care este organul<strong>de</strong> conducere. Persoana mea poartă titlul <strong>de</strong> Suveran Mare Comandor.Iar noi fiind pe teritoriu străin, francez, Supremul Consiliul alacestei ţări mi-a acordat libertatea şi dreptul <strong>de</strong> a exista pe teritoriul lor.Am avut această fericire să fiu prieten cu Marele Comandor francezcare m-a autorizat să fiu pe teritoriul lor. Mi-a acordat extrateritorialitate,adică teritoriu românesc în teritoriul francez.. Acest teritoriu încare se afla biroul Supremului Consiliu, casa mea adică, era consi<strong>de</strong>rat<strong>de</strong> ei teritoriu românesc şi respectat ca teritoriu românesc.Iar în prezent?După 1990, cum s-a creat un supremconsiliu în România, am restituit francezilorteritoriul. În schimb, eu dirijez încă mulţimembri din străinătate care nu sunt supuşiSupremului Consiliu şi Marelui Comandor dinRomânia, fiind sub comandamentul meu. Eurămân Suveran Mare Comandor <strong>de</strong> onoare,emerit, fiind şi Suveran Mare Comandor înfuncţiune pentru toţi fraţii 33 care există în alteţări şi care formau supremul meu consiliu altădatăîn exil. Suntem o <strong>de</strong>legaţie a SupremuluiConsiliu din România, dar am pierdutextrateritorialitatea. Deşi „tolerat” în Franţa,sunt încă invitat la sărbători speciale şi aşamai <strong>de</strong>parte. Vreau să se înţeleagă bine: Românianu are două supreme consilii.Starea <strong>de</strong> exilat v-a permis să întâlniţi alte personalităţi ale vieţiipolitice şi culturale aflate în exil. Care a fost relaţia dvs cu MS regeleMihai al României?Majestatea Sa mi-a făcut onoarea <strong>de</strong> a mă invita în câtevarânduri pentru a examina situaţia politică a refugiului românesc dinacea epocă. În România s-au scris prostii în presă, cum că sunt bunprieten cu regele Mihai! Nu. Este imposibil <strong>de</strong> a <strong>de</strong>clara aşa ceva, darpot să spun că am avut privilegiul să fiu invitatul Majestăţii Sale în Elveţia,amândoi fiind exilaţi, refugiaţi. Pentru mine era o enormă plăcereşi onoare să pot schimba i<strong>de</strong>i cu Majestatea Sa.Ne puteţi face un scurt portret al Majestăţii Sale, domnuleSchapira?Regele e mai tânăr <strong>de</strong>cât mine cu patru luni. Mie mi-a plăcutacest om şi i-am admirat mult înţelepciunea şi puterea <strong>de</strong> analiză politică.Are un talent aparte <strong>de</strong> a asculta. Repet, pentru mine a fost oonoare să simt că regele mi-a acordat un fel <strong>de</strong> atenţie şi ne ve<strong>de</strong>amcu plăcere. Şi pot să vă spun că ştie să facă mâncare foarte bună.Într-o zi, trecând pe lângă bucătărie, am simţit un miros atât <strong>de</strong> plăcutîncât l-am întrebat: „Majestate, ce gătiţi acolo”? Mi-a răspuns – „Sarmale”!S.M. Comandor Marcel Shapira, Majestatea sa RegeleMihai I şi regina în grădina casei <strong>de</strong> la ParisAESOTERICAESunteţi contemporan cu Majestatea Sa, sunteţi unul dintre oameniiîn care a avut încre<strong>de</strong>re. Ce ne puteţi spune <strong>de</strong>spre cele douămomente „<strong>de</strong>cembriste” între care suveranul nostru a fost obligat sătrăiască în exil, abdicarea şi că<strong>de</strong>rea regimului Ceauşescu?În <strong>de</strong>cembrie 1947 a fost obligat cu revolverul să-şi părăseascătronul. Presa a scris în ţară că regele Mihai este „preten<strong>de</strong>ntul”tronului României. Mi-am permis să <strong>de</strong>zmint în cunoştinţă <strong>de</strong>cauză: regele nu este preten<strong>de</strong>ntul, ci suveranul ţării.Ar fi putut regele să revină la tron în <strong>de</strong>cembrie ’89?El s-a gândit un moment. La prima vizită în România, se ştie,pe motiv că avea paşaport englezesc şi nu a putut obţine paşaportromânesc, i s-a scurtat sejurul. Principesa cea mică a plâns tot drumul.Ulterior, cum admiratorii săi au intonat „Trăiască Regele”, s-a văzutcă e respectat în România. Din 2000, Iliescu a <strong>de</strong>venit mai amabil.Regele şi-a recăpătat încetul cu încetul proprietatea personală, nu acoroanei. Am avut fericirea să-l întâlnesc recent, în urmă cu câtevaluni, la o recepţie organizată la Senatul Franţei. Am mers şi i-am salutat,mai întâi pe regină, apoi pe rege, în Salonul Mare, un<strong>de</strong> eraumulte personalităţi din nobilimea franceză. Apoi m-am întors în SalonulMic în care aveam rezervat locul şi în care fiecare masă purta numeleunui ju<strong>de</strong>ţ. Am fost fericit să văd că pe eticheta mesei mele erascris „Bacău”, locul <strong>de</strong> naştere al tatălui meu. La plecare, în stradă, regele,aflat la volan, ne-a salutat, pe mine şi pe soţia mea, cu claxonul.Vă este dor <strong>de</strong> ţară, domnule Schapira?În fiece an am venit câte patru-cinci zile la Bucureşti.Sunteţi mulţumit <strong>de</strong> cum au negociat guvernanţii a<strong>de</strong>rarea ţăriila UE?A<strong>de</strong>rarea la UE era o necesitate absolută. Prezentă în UE, Româniaeste şi consolidată şi susţinută. E o garanţie că nu va mai fi singurăşi că va intra în concertul celorlalte ţări europene. A<strong>de</strong>rarea s-afăcut, fireşte, cu câteva condiţii.Dacă ar fi să luaţi viaţa <strong>de</strong> la capăt, ce drum v-aţi alege?Dacă ar trebui să încep viaţa din nou,fără nici un fel <strong>de</strong> condiţie, fără nici un fel <strong>de</strong>analiză intelectuală, aş alege tot masoneria.Este viaţa mea. Este litera „a” a alfabetului,m-a absorbit. Repetarea continuă a principiilormasoneriei mi-a format comportamentul.Este alter-egoul dvs?Da. Aţi găsit cuvântul. Mi-a mo<strong>de</strong>latcaracterul. Mi-a îmbogăţit planul intelectualpentru că trebuie să ştiţi că la reuniunilenoastre avem câte un conferenţiar care trateazăşi subiecte profane. Masoneria şi prezenţamea în Masonerie mi-au adus foartemari satisfacţii. Am primit foarte multe diplome,medalii, onoruri, am cunoscut oameniimportanţi. Unul este Gerald Ford, exact înurmă cu 34 <strong>de</strong> ani, pe 6 noiembrie.Cu promisiunea că vom reveni, vă rog, întrucât se apropie sărbătorile<strong>de</strong> iarnă, un cuvânt către cititorii revistei „<strong>Oglinda</strong> Literară”.Dragă Marilena, cele spuse până acum vor constitui un fel <strong>de</strong>bază a ceea ce voi încerca să evoc din viaţa francmasonilor, din structuraordinului, din intenţiile noastre. Doresc cu această ocazie să-isărut din toată inima pe cititorii care au onoarea să citească aceastărevistă. Şi eu o citesc şi o preţuiesc foarte mult. Colectivul redacţional<strong>de</strong>pune un efort pentru a oferi calitate. Cititorilor dvs, care bineînţelescă vor <strong>de</strong>veni şi cititorii mei, le spun din toată inima: dacă nu vor puteaurma cele câteva mici mo<strong>de</strong>le <strong>de</strong> atitudine umană, îi rog ca măcarcele câteva principii pe care am încercat cu mo<strong>de</strong>stie să le evoc, săle reţină şi să şi le însuşească. Abia atunci voi avea o satisfacţieenormă. Aşa suntem noi, francmasonii: ne bucurăm când putem convinge<strong>de</strong> metoda noastră. Atunci, dar numai atunci, mă voi felicita. Măvoi felicita singur pentru că am reuşit să conving câţiva prieteni. Nu văpot numi fraţi pentru că nu am avut ocazia să vă cunosc, dar poate veţi<strong>de</strong>veni fraţii <strong>de</strong> mâine.Vă mulţumim, domnule Marcel Schapira! Cum recent v-aţi aniversatziua <strong>de</strong> naştere, permiteţi-ne să vă urăm şi noi multă putere <strong>de</strong>muncă iluminatoare!(va urma)Marilena Lică-MaşalaParis, 29 octombrie – 6 noiembrie 2008www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3959
NOTE DE LECTURĂ“ Pentru că aici la Buzău, un<strong>de</strong> a fost profesor <strong>de</strong>caligrafie şi <strong>de</strong>sen, Ion Andreescu a pictat primele saletablouri <strong>de</strong> valoare perenă: Sălcii în lunca Cislăului, Stejardin Crâng şi altele;pentru că la Măgura Buzăului s-au sedimentat <strong>de</strong>-alungul anilor ‘70 şi ’80, la propriu şi la figurat, valori ale sculpturiiromâneşti şi chiarmondiale şi se simte laBuzău nevoia unui echilibrual genurilor plasticepe care nu l-am reuşitprin organizarea şi a uneitabere naţionale <strong>de</strong> pictură;pentru că tot laBuzău au fost instalateprimele două lucrări înbronz rămase în patrimoniu mondial <strong>de</strong> la Constantin Brâncuşi,lucrări realizate în urma unei comenzi locale;şi pentru că aici activează artişti plastici <strong>de</strong> înaltăţinută, care au avut i<strong>de</strong>a acestei biennale, am încercat săreluăm o tradiţie buzoiană copleşitoare.” Astfel argumentamnecesitatea unei bienale a artelor plastice la Buzău, în<strong>de</strong>schi<strong>de</strong>rea catalogului ediţiei I, 1998. Trei oameni, sussemnaţiiîmpreună cu sculptorul Gheorghe Coman am începuttotul.Prima problemă pecare am avut-o a fost neîncre<strong>de</strong>reaoamenilor şi ainstituţiilor, <strong>de</strong> la artiştiiînşişi (mai ales din alte filiale),până la MinisterulCulturii. În momentul respectivUniunea ArtiştilorPlastici din România nuavea nici logistica şi nicivoinţa <strong>de</strong> a etala potenţialulartistic al instituţiei (lanivel naţional) şi nici alte instituţii culturale nu erau dispuse săpreia această sarcină <strong>de</strong>licată. Aşa se întâmpla căla ora respectivă puţine manifestări expoziţionale funcţionauîn ţară şi acelea datorită generozităţii unor oameni şi instituţiilocale. Într-o perioadă a <strong>de</strong>gringola<strong>de</strong>i economico-financiaremişcarea artistică a avut <strong>de</strong> suferit doar la nivel pecuniar,artiştii <strong>de</strong>votaţi şi-au continuat <strong>de</strong>mersul plastic înverşunându-sesă prezinte consecvent pe simeze “producţii”<strong>de</strong> calitate. Este o dovadă în plus că bienala a <strong>de</strong>venit oscenă <strong>de</strong> confruntare spirituală <strong>de</strong> un înalt nivel. A trebuit, laprima ediţie, să mergem personal în ţară pentru a convinge3960Dumitru PanăMihai HlihorBienala artelor“Ion Andreescu” Buzău, laaniversară (1998 – 2008)Memoriei sculptorului Gheorghe Comanartiştii să trimită lucrări la bienală, lucrări pe care le-am transportat,în mare parte, personal <strong>de</strong> la Iaşi; Bacău; Bucureşti;Braşov; Ploieşti; Brăila; Galaţi; Tulcea. De mult ajutor neaufost atunci Jenö Bartos (Iaşi), Mihai Precup (Bucureşti),Gh. Mosorescu (Brăila), Axenia Hogea (Tulcea).www.oglinda<strong>literara</strong>.roA doua problemă care ne-a părut <strong>de</strong> nerezolvat laînceput a fost finanţarea, asupra acesteia nu insistăm acum,dar trebuie să menţionăm sprijinul moral şi financiar al primaruluimunicipiului Buzău, ing. Constantin Boşco<strong>de</strong>ală.Era o perioadă în care în ţară mai existau puţinemanifestări <strong>de</strong> anvergură naţională în artele plastice, şi aceleaspecializate. În afară <strong>de</strong> Saloanele Moldovei (Bacău),care acoperă toate domeniile plastice, mai erau Bienala Gh.Petraşcu (Târgovişte), dar numai pentru pictură şi sculpturăşi câteva strict specializate, cum ar fi Salonul bienal <strong>de</strong> <strong>de</strong>sen(Arad), Salonul Naţional <strong>de</strong> artă <strong>de</strong>corativă (Cotroceni), Salonulsticlei (Bucureşti), Salonul <strong>de</strong> plastică mică (Arad).Deşi la început a fost foartegreu cu participarea artiştilor, ulteriorbienala a fost pur şi simplu asaltată culucrări tot mai valoroase ceea ce afăcut ca selecţia să fie tot mai drasticăşi <strong>de</strong> aceea mai dificilă. Filialele UAPmai receptive s-au dovedit a fi cele dinBucureşti, Brăila, Ploieşti, Iaşi, Tulcea,Constanţa, Bacău, Piatra Neamţ,Timişoara, Ora<strong>de</strong>a, Braşov.În ultimii ani contactele cuunele filiale, mai ales din Ar<strong>de</strong>al, sunttot mai dificile pentru ca artiştii plasticişi-au pierdut sediile, atelierele şi galeriile.Sibiul, <strong>de</strong> exemplu, capitală culturalăeuropeană mai an, nu mai aregalerie <strong>de</strong> artă, nici sediu. La fel s-aîntâmplat şi la Braşov.Prestigiul Bienalei Artelor “Ion Andreescu” Buzăus-a consolidat nu numai prin participarea multor artişti <strong>de</strong>elită, dar şi prin componenţa juriilor din care au făcut partenume ca: Adrian Silvan Ionescu, Octavian Barbossa, NicolaeAlexi, Corneliu Antim, Dumitru Şerban, Jenö Bartos, Gh.Coman, Bogdan Hojbotă, Ion Grigore şi alţii. Printre premianţiicelor şase ediţii s-au numărat Florin Menzopol, Gh.Gogescu, Gh. Coman,Adrian Popovici, Doru Rotaru,Viorica Zaharia,Eduard Costandache.Având în ve<strong>de</strong>reamploarea manifestării şi aimpactului în plan culturalpentru spaţiul buzoian şi caurmaşă a Taberei <strong>de</strong> sculpturăMăgura, s-ar cuveniorganizarea unui salonnaţional <strong>de</strong> plastică mică pecare să-l <strong>de</strong>dicăm memorieiregretatului sculptor GheorgheComan.
Revista Axioma – o afacere <strong>de</strong>suflet pentru Marian RuscuPROZA• Miracol ! Aşa poate fi numită performanţaomului <strong>de</strong> afaceri ploieştean şipoet totodată, Marian Ruscu, care reuşeştesă editeze lunar, din fonduri propriii, revistaliterară Axioma, ajunsă acum la o sută <strong>de</strong>numere.• Axioma - premiată la zilele revisteiConvorbiri Literare, Iaşi, 2008• Revista ploieşteană are colaboratoriprestigioşi şi permanenţi din Franţa,Germania, Grecia, Belgia, SUA, Australia,Italia etc.IN MEMORIAMSorin Zavulovici(15 august 1947, n. Galaţi – 24 ianuarie 1997, m. Piteşti)Motto:„Ah, dacă am avea i<strong>de</strong>i şi planuri creatoareÎn loc <strong>de</strong> agitaţie/Dacă am regăsi frumosul, armoniaÎn locul fanatismului şi al <strong>de</strong>lirului”(Dupperet, în: Marat-Sa<strong>de</strong>, Peter Weiss) (1)Cunoscutul actor şi director al teatrului „Al. Davila”, Sorin Zavuloviciar fi împlinit pe 15 august 61 <strong>de</strong> ani. Timp <strong>de</strong> 25 <strong>de</strong> ani a fostprezent în diferite roluri în 69 <strong>de</strong> premiere.Debutul şi l-a făcut în rolul lui Voicu Îîcău din „Pisica sălbatică”<strong>de</strong> Ştefan Berciu, în regia lui Mihai Radoslavescu. Premiera: aavut loc pe 10 septembrie 1971. Apoi, a avut peste 70 <strong>de</strong> roluri înpiese scrise <strong>de</strong> autori consacraţi ai dramaturgiei universale şi naţionale,dintre care amintim selctiv: Sofocle, Carlo Goldoni, Luigi Piran<strong>de</strong>llo,William Shakespeare, Mollière, Machiavelli, Makim Gorki,Berthold Brecht, A. N. Ostrovski, Pierre Chesnot, Cehov. PeterWeiss, Alexandru Davila, Barbu ştefănescu Delavrancea, Caragiale,Victor Eftimiu, Mihail Sebastian, Tudor Muşatescu, TeodorMazilu (v: Anexa: Roluri interpretate <strong>de</strong> Sorin Zavulovici, 1971-1996).Între 1971-1996, Sorin Zavulovici a evoluat alături <strong>de</strong> numelegendare ale scenei piteştene: Mioara Iatan, Tora Vasilescu, An-În primăvara anului 2000, un<strong>de</strong>va în„cartierul <strong>de</strong> Nord al Capitalei” – cum consi<strong>de</strong>raNichita Stănescu urbea sa natală, Ploieşti– se năştea revista literară Axioma,care îşi propunea, încă <strong>de</strong> la început, să fieo publicaţie cu ferestre larg <strong>de</strong>schise sprevalorile literare, ştiinţifice, religioase şi artistice– cu prepon<strong>de</strong>renţă locale – dar şi naţionaleşi universale. Daca la începutrevistei nu i se preve<strong>de</strong>a o viaţă lungă, prinfaptul că un asemenea gen <strong>de</strong> publicaţie,nesubvenţionată, dispăreau una după alta,sub „teroarea” cenzurii fiscale, acum, dupăaproape nouă ani <strong>de</strong> rezistenţă, revista areuşit să adune un număr impresionant <strong>de</strong>apariţii: 100! Meritul principal îl are, <strong>de</strong>sigur,finanţatorul Marian Ruscu – patronul tipografieişi al Editurii Premier – dar şi distinsulprofesor Ieronim Tătaru – redactorul şef alrevistei, cei doi fiind, practic, stâlpii <strong>de</strong> bazăai „construcţiei” literare Axioma. Alături <strong>de</strong> eiau fost, în toată această perioadă, numegrele ale scrisului prahovean: Viorel N. Cernica,Marian Chirulescu, Christian Crăciun,Florin Dochia, Ion Bălu, Mihai Brăscan, CodruţConstantinescu, Loredana Mihăilă, VasileMoga, Viorica Răduţă, Miron Oprea,Constantin Trandafir, Octavian Onea, VasileIoan Ciutacu ş.a. Dar, pentru a înţelege maibine ce reprezintă revista ploieşteanăAxioma în peisajul literar din România, celmai bine este să menţionăm câteva păreriale unor personalităţi marcante din ţară şistrăinătate: • Apariţia unei reviste literare dinfondurile unei edituri particulare este un faptremarcabil. Vă felicit pe toţi că reuşiţi să faceţio asemenea revistă, a cărei valoareeste recunoscută (acad. Eugen Simion) • ÎnAxioma, cele mai diferite spaţii <strong>de</strong> cultură seîngemănează, ceea ce îi oferă prestigiu şi îiaduce şi admiraţia cititorilor din străinătate(prof. univ. Silviu Pan<strong>de</strong>lescu) • En sauhaitanta votre equipe enthousiasme et <strong>de</strong>terminationpuor puorsuivre votre excellenttravail (Jacques Raunet – Paris) • Axiomaeste o excelentă revistă enciclopedică, cu oţinută aca<strong>de</strong>mică (C. Stănescu – A<strong>de</strong>vărulliterar şi artistic) • Axioma din Ploieşti pare amai reda pasul ştiinţei în favoarea literaturii(Cronica lite r a r ă ) .Dacă ar fisă exprimşi eu o părere<strong>de</strong> mo<strong>de</strong>stcititor Ioan Popescuocazional,o b s e r vdoar că scriitura este mult prea aca<strong>de</strong>micăşi eseist-filosofică, cu o ţinută sobră şi recepe alocuri, care nu oferă nicio clipă <strong>de</strong> <strong>de</strong>stin<strong>de</strong>re.Oricum, ca un gazetar vechi în meserie,îmi permit să fac o sugestie tehnicărealizatorilor revistei: aşezarea în pagină atextelor numai pe trei coloane este extrem<strong>de</strong> obositoare, cu atât mai mult cu cât unelepagini nu sunt „sparte” cu fotografii sau elementegrafice.La sărbătorirea axiomiştilorploieşteni, au participat un număr impresionant<strong>de</strong> prieteni ai revistei din Prahova dar şidin ţară, care au dorit să onoreze acest momentaniversar. Despre care a aflat şi primarulAndrei Volosevici, care, prin consilieriisăi, a trimis revistei o Diplomă <strong>de</strong> Onoareşi… un buchet <strong>de</strong> flori. O atenţie asemănătoare,Diplomă <strong>de</strong> Excelenţă magna cumamicitiae a fost acordată <strong>de</strong> Fundaţia Has<strong>de</strong>u& Revista Nouă din Câmpina.gela Radoslavescu, Ileana Focşa, Ileana Zărnescu, Carmen Roxin,Andreea Maria Raicu, Wilhelmina Câta-Sovinscki, Doina Aida Stan,Marta Savciuc, Ricardo Colberti, Constantin Zărnescu, Ion Focşa,Radu Coriolan, Petre Dumitrescu, Hamdi Cerchez, Buciu Valeriu,Vistrian Nicolae Roman, Florin Pretorian, Petre Dinuliu, Jean Roxin,Petrişor Stan, Cristian Tutză, Dan Ivănesei, Dumitru Drăgan şi mulţiialţii. Tot în 1971 au mai venit în teatru actorii: Ion Anghel, VasilePupăza, Valeriu Săndulescu.A lucrat cu numeroşi regizori dintre care amintim selectiv peMihai Radoslavescu, Constantin Dinischiotu, Radu Boroianu, ValDobrin, Ion Focşa, Nae Cosmescu, Bogdan Cioabă, Matei Varodi (v.Anexa: Roluri interpretate <strong>de</strong> Sorin Zavulovici, 1971-1996).Anul 1980 a fost unul <strong>de</strong> referinţă în cariera sa <strong>de</strong> actor, obţinândo Menţiune colectivă, alături <strong>de</strong> Ion Roxin, Ileana Zărnescu,Nina Zăinescu, pentru „omogenitatea echipei <strong>de</strong> interpreţi” în „Cuii-e frică <strong>de</strong> Virginia Woolf?” <strong>de</strong> Edward Albee, la Colocviul regizorilor<strong>de</strong> la Bârlad. Regizorul spectacolului, Costin Marinescu, a obţinutMarele premiu pentru regie.Din 1988 a fost numit director general al teatrului, responsabilitatecare nu i-a stăvilit pasiunea pentru scenă şi pe care şi-aasumat-o până la sfârşitul existenţei.Ultimul rol a fost Cavalerul din „Hangiţa” <strong>de</strong> Carlo Goldoni,regia Matei Varodi (premiera: 16 martie 1996).Marilena Lică-MaşalaPiteşti, 9 septembrie 2008Note şi bibliografie:(1). Peter Weiss, Marat-Sa<strong>de</strong>, traducere Gellu Naum, revistaSecolul XX, nr.1-2-3, 1971.Sebastian Tudor, Istoria Teatrului „Al. Davila”, Piteşti.1948-1998, Piteşti, Editura „Paralela 45”, 1998.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3961
ESEU(urmare din numărul anterior)Nedumeriţi la lectura unui serial <strong>de</strong> cronici referitoare lamasivul volum <strong>de</strong> istorie literară semnat <strong>de</strong> profesorul Ion Rotaru,câţiva cititori ne-au telefonat întrebându-ne care a fost raţiunea conceperiişi elaborării unui astfel <strong>de</strong> text. Le-am răspuns şi lor şi lerăspun<strong>de</strong>m acum şi altora, Am consi<strong>de</strong>rat că lucrarea amintită seimpune unei mai atente şi laborioase analize nu atât pentru masivitateaei cât pentru valoarea <strong>de</strong> referinţă pe care, fără nicio îndoială,o are. Din păcate, atenţia comentatorilor literari <strong>de</strong> azi esteuneori <strong>de</strong>turnată, dacă putem zice aşa (din motive care ne scapă)către cărţi <strong>de</strong> mai mică importanţă şi către autori <strong>de</strong> un calibru incomparabilcu cel al lui Ion Rotaru. Nu intrăm în amănunte. Realitatease ve<strong>de</strong> cu ochiul liber <strong>de</strong> către cine a dispus s-o vadă…Aşa cum am afirmat-o şi în prece<strong>de</strong>ntele episoa<strong>de</strong> ale comentariuluinostru, autorul tomului nu face numai istorie literară„pură”, ci – graţie interferenţei acesteia cu celelalte ştiinţifice – şi istorie,sociologie, lingvistică, teorie a culturii.Un capitol important, fundamentul chiar, îl constituie „Apariţiascrisului în limba română. Cele mai vechi texte păstrate pânăacum”, căruia exegetul îi acordă un spaţiu corespunzător.În mod cât se poate <strong>de</strong> firesc, istoricul literar porneşte <strong>de</strong>la datele cunoscute până în prezent, mai exact spus <strong>de</strong> la atât <strong>de</strong>comentata expresie „Torna, torna, fratere!” pe care bizantinul Theophanesle atribuie unui soldat din oastea lui Commentiolus, carela anul 587, le-ar fi rostit, într-o luptă cu avarii. Aceasta ar fi „primamenţiune <strong>de</strong> limbă românească”, potrivit istoricului ConstantinC.Giurescu.Ion Rotaru opinează, însă, că respectivele cuvinte seleagă mai <strong>de</strong>grabă <strong>de</strong> o întâmplare cu caracter anecdotic <strong>de</strong>cât <strong>de</strong>existenţa ca atare, pe atunci, limbii române. Un soldat strigase cătreun coleg al lui să se întoarcă pentru a-şi ridica samarul căzut <strong>de</strong> pecal, iar camarazii lui au luat expresia drept un ordin <strong>de</strong> retragere şi<strong>de</strong> aici o întreagă <strong>de</strong>bandadă, ca şi pier<strong>de</strong>rea luptei. „Limba slavonă– scrie autorul noii istorii a literaturii – a fost folosită în bisericăşi în cancelariile domneşti până în vremea lui Petru Şchiopul, înMoldova (1574); şi Mihai Viteazul în Muntenia (1593). Oficial, totuşiromâne n-a înlocuit slavona în liturgisire <strong>de</strong>cât în primele <strong>de</strong>ceniiale secolului al XVIII-lea. Treptat, ea s-a folosit în cercuri din ce înce mai restrânse şi numai în scris, <strong>de</strong> către vârfurile clerului şi aleboierimii curtene, în tot cursul secolelor al XVI-lea şi al XVII-lea,timp în care româna căpăta tot mai mult teren. Pături sociale mainoi, <strong>de</strong> curând ridicate la suprafaţa vieţii publice, chiar cărturari <strong>de</strong>frunte încep a scrie tot mai mult în româneşte, dacă nu în acte so-3962Literatura ca spectacol în<strong>de</strong>sfăşurare (IX)Lui Dumitru Bălăeţ, fostparlamentar, autorul unuirecent volum <strong>de</strong> epigrame:A<strong>de</strong>văru-i evi<strong>de</strong>ntCând pleacă din parlamentNe mai provoacă o dramă:Se apucă <strong>de</strong> epigramă.Lui Constantin Carbarău,autorul unei cărţi <strong>de</strong>spreliteratura Africii:În ritmuri dure <strong>de</strong> tam-tamÎmi şopti un canibal:“Cu aşa literaturăNu e bun nici <strong>de</strong> friptură!”ciale, măcar în scrisori particulare.Nu-i <strong>de</strong>loc întâmplător, înaceastă ordine <strong>de</strong> i<strong>de</strong>i, că primacronică amplă, aceea a lui Ureche,o cronică neoficială şi in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă,personală, apăreaîntr-un timp când slavona maiare încă o limbă aulică, bisericeascăîn tot cazul, mitropolitulFlorentin PopescuVarlaam nesfiindu-se totuşi a-şitipări Cazania sa în româneşte,la 1643.”Opiniile privind apariţia scrisului în limba română sunt împărţite,iar Ion Rota ru, ca un istoric literar imparţial ce estese simte dator să treacă în revistă cel puţin câteva din punctele <strong>de</strong>ve<strong>de</strong>re autorizate în domeniu (din care amintim numai două) uncântec <strong>de</strong> vitejie însemnat <strong>de</strong> la Dosoftei pe la 1670 şi consi<strong>de</strong>rat <strong>de</strong>Has<strong>de</strong>u, la 1864, o dovadă certă a existenţei limbii române pe vremealui Ştefan cel Mare – dovadă consi<strong>de</strong>rată <strong>de</strong> către unii o contrafacerea marelui scriitor şi filolog; aserţiune lui P.P. Panaintescu,care situează ca punct <strong>de</strong> folosire a limbii române anul 1420 (dupăun tratat <strong>de</strong> slavonistică semnat <strong>de</strong> Constantin Kosteniţki). Mai mult,la 1396 regele Ungariei se adresa conducătorilor oraşului Sibiu pentrua-i găsi un interpret <strong>de</strong> limbă românească pe lângă solul lui lacurtea regelui Vlad I (1394-1397).În ce priveşte folosirea limbii române în scris este mult maigreu <strong>de</strong> adus cercetătorii la un numitor comun. Se pare că ar fi existat,<strong>de</strong> pildă, şi o versiune românească a jurământului lui Ştefan celMare, azi pierdută.În orice caz, spre a-şi înmulţi argumentele în sprijinul i<strong>de</strong>iiexistenţei limbii române încă în vremea marelui domnitor moldovean,Ion Rotaru recurge la unele certitudini oferite <strong>de</strong> lingvistică,mai exact spus <strong>de</strong> vocabularul nostru, citând o lungă listă <strong>de</strong> cuvinte,preluate din Dicţionar al limbii române vechi <strong>de</strong> G.Mihăilă(1974), termeni care, afirmă autorul, „luminează” prin expresivitateaşi pitorescul lor, câmpul neguros al vechilor acte slavone afumate <strong>de</strong>vechime, scrise însă <strong>de</strong> dieci care gân<strong>de</strong>sc româneşte, cum nu odată o arată structura frazei, numeroasele <strong>de</strong>calcuri după limba lormaternă. Parcurgându-le, contemplându-le cu <strong>de</strong>gajare necesară,nu poţi să nu gân<strong>de</strong>şti o clipă cum această limbă moartă – absolutincompatibilă cu lexicul şi gramatica românească – a împiedicat totuşi<strong>de</strong>stul <strong>de</strong> multă vreme ieşirea la lumina con<strong>de</strong>iului a limbii naţionale”.Perfect a<strong>de</strong>vărat.14 Brumărel 2008Şarje colegiale (Epigrame cu adresă)Lui Geo Călugăru, autorulunei cărţi <strong>de</strong> epigrame, catrene,versuri “vesele”:Călugărul din vechiul schitE-o frumoasă melodie,Cel <strong>de</strong> azi e mai vestitCă-n umor e-o tragedieVictoriei Milescu, autoareavol. “Conspiraţii celebre”:Îmi spun târziu, c-un gândnăuc:“Bine că nu sunt terestreCă lectorii-ar fi dat bulucSă se-arunce pe ferestre!”Florentin Popescuwww.oglinda<strong>literara</strong>.roLui Florică Dan, autorulvol. “Între Ion Pillat şiZhuang-Zi”:Zice-se că sub pământPillat se-ntoarse în mormântCând îl citi - şi-n BolintinCu un cuţit aleargă un chinezDupă Florin.Poetului Marin Codrescu,fost ziarist militar,la 70 <strong>de</strong> ani:În armată, ca şi în poezieTe cred unii caporal,Dar <strong>de</strong>-mi ceri părerea mieTe-avansez la generalŞi spun lumii trei cuvinte:“Pentru onor, înainte!”Lui Titi Damian, autorulvolumelor “Fagul” şi“Umbra”:Înalt e “Fagul”, rupt din raiAş sta sub el şi aş citi la“Umbră”De n-aş avea o bănuialăsumbrăCă pot să prind un guturai.
INTERVIUCU UN LINGVIST BASARABEAN DESPRE LIMBA ROMÂNĂIrina NechitIrina NECHIT: Stimate Vlad Pohilă, felicitări pentru cartea„Şi totuşi, limba română!...”, apărută recent la Editura „Prometeu”.În cele aproape 500 <strong>de</strong> pagini ale volumului, amimpresia, personajul principal al scrierilor tale este limba română,prezentată în cele mai diferite contexte. Cum trebuie săscrie astăzi un autor, ca să nu banalizeze „tema limbii”?Vlad POHILĂ: „Tema limbii” nu poate fi banalizată, bagatelizatănicicând, nicăieri, cu atât mai puţin acum, la noi, un<strong>de</strong> românase află în nişte condiţii specifice, cu precă<strong>de</strong>re nefaste. Cine seapucă să scrie <strong>de</strong>spre limbă română – că o elogiază, că o apără <strong>de</strong>prigoană, că încearcă să o cultive – ar face bine să abor<strong>de</strong>ze faţete<strong>de</strong> maximă sensibilitate, aspecte ce ar viza pe vorbitorii ei autentici,nu pe cei „<strong>de</strong> serviciu” sau rătăciţi. Şi, esenţial – <strong>de</strong>spre limbă e necesarsă se scrie corect.IN: <strong>de</strong>dici volumul tău unor personalităţi marcante. Cumi-ai cunoscut? Prin ce te-a fascinat fiecare dintre ei?VP: I-am cunoscut în timpuri şi în circumstanţe extrem <strong>de</strong>diferite, fiecare însă m-a fascinat şi m-a influenţat adânc, într-o anumităetapă a vieţii: istoricul Sava Iancovici-Gârleanu, fiindu-mi unchiprin alianţă, m-a marcat în adolescenţă şi în tinereţe, prof. RaoulŞorban – după absolvirea facultăţii, pe lingvista Mioara Avram amcunoscut-o din 1988. De altfel, <strong>de</strong>spre fiecare am scris cu diferiteocazii, în această carte consacrându-le câte un eseu.IN: Te rog, enumeră limbile pe care le cunoşti. Mai înveţişi alte limbi?VP: Tradiţional, se consi<strong>de</strong>ră că a cunoaste o limbă străinăînseamnă a citi, a scie, a vorbi în această limbă. Contează însăfoarte mult să cunoşti, să simţi esenţa, „fiinţa” unei limbi, ca şi condiţiile,anturajul în care ea se <strong>de</strong>zvoltă, funcţionează. Dacă acceptămun criteriu mixt <strong>de</strong> apreciere a cunoaşterii limbilor străine, atuncipot pretin<strong>de</strong> că ştiu vreo cinci idiomuri slave, trei romanice şi celedouă – câte există, acum - baltice. Altele nu mai studiez, mulţumescşi pentru atâta! - doar graţie acestor limbi am <strong>de</strong>scoperit universurinebănuite, am ajuns pe „miraculoase tărâmuri” ale a<strong>de</strong>vărului şi frumosului.Recomand tuturor să studiezeorice limbă, dacă au vreo posibilitate. Totodată,e bine să se ştie că nu vei învăţauşor şi nu vei utiliza eficient nici un graistrăin dacă nu-l cunoşti suficient pe celmatern.IN: Cum supravieţuieşte un filolografinat într-un mediu lingvistic extrem<strong>de</strong> poluat? Dă-mi un exemplu <strong>de</strong>frază schimonosită sau <strong>de</strong> rusismagresiv, pe care le-ai auzit zilele acesteaîn stradă.VP: Supravieţuiesc şi eu la fel cutoţi colegii mei <strong>de</strong> breaslă: nu mă maisatur <strong>de</strong> bogăţia şi <strong>de</strong> frumuseţea limbiiromâne; sunt <strong>de</strong>spretat că acest miracoleste tratat <strong>de</strong> mulţi conaţionali cu nemeritatăneglijenţă, indiferenţă; cred în izbândalimbii noastre, aici, un<strong>de</strong> acunoscut vremuri şi mai grele. Mutilări aleromânei şi abuz <strong>de</strong> rusisme se comit la noipeste tot... Mai trist e că unii tineri utilizeazăcu o penibilă „savoare” rusisme, calchieri din rusă sau formeaberante. Mă refer acum doar la tot felul <strong>de</strong> cuvinte inci<strong>de</strong>nte, „<strong>de</strong>umplutură”, care ne-au invadat limbajul, <strong>de</strong> ex.: „kaneşna” (adică:bineînţeles, fireşte, <strong>de</strong>sigur...), „davai“ (hai, zii, porneşte...), „tî şto?”(ce te-a apucat?, ce ţi-a venit?, ce-i cu tine?), „nu tî daioş!” (hai căeşti tare!, eşti grozav!, eşti dat naibii!), „kaif!” (o plăcere!, o splendoare!etc.). Traducerile sugerate între paranteze - doar unele echivalente-, ne <strong>de</strong>monstrează că avem <strong>de</strong>stule mijloace <strong>de</strong> a înfruntaagresiunea limbii ruse, suficient să dorim, să fim ceva mai <strong>de</strong>mni şila acest capitol.IN: Unii intelectuali vorbitori <strong>de</strong> rusă afirmă că limba imperialăar putea exista în armonie cu limba naţională în Basarabia.Ce crezi <strong>de</strong>spre asta?VP: Nu poate exista armonie între cântecul unei mierle şiscrâşnetul şenilelor <strong>de</strong> tanc blindat... – cam acesta e raportul, lanoi, între „limba <strong>de</strong> stat” şi limba rusă. „Bilingvismul armonios” estecea mai stupidă invenţie a birocraţiei şi pseudointelectualităţii şovinedin Rusia, care s-a transformat în politică <strong>de</strong> stat, apoi într-o obsesieimperialistă: <strong>de</strong> a <strong>de</strong>znaţionaliza popoarele „mai mici”, <strong>de</strong> arusifica limbile „mai slabe” din URSS, acum din CSI. Naţiunile careau scuturat jugul colonial – finlan<strong>de</strong>zii, la începutul sec. XX; egipteniisau algerienii, la mijlocul aceluiaşi veac; balticii, la finele lui – şiaureorientat politica, şi-au redresat economia, dar au stăruit şi săferească la maximum limba, cultura naţională <strong>de</strong> presiunea cevenea din metropole. La noi se cochetează mereu, pe toată linia, cumetropola, încât i<strong>de</strong>ea unei distanţări necesare, pe o anumită perioadă,<strong>de</strong> centrul imperial, este tratată cu suspiciune, ba chiar cuduşmănie.IN: Cum se va <strong>de</strong>rula competiţia dintre limba băştinaşilorşi cea a colonizatorilor pe teritoriul Republicii Moldova?Poţi face o prognoză?VP: Deocamdată, suntem nişte perdanţi, nişte ghinioniştisau poate nişte nevrednici în această competiţie grea, inegală, cuarbitri subiectivi, dacă nu adversari <strong>de</strong>claraţi ai spiritualităţii noastre.O limbă se menţine, se consoli<strong>de</strong>ază şi se <strong>de</strong>zvoltă într-un spaţiugeopolitic propriu, cât mai ferit <strong>de</strong> influenţe străine. Când ne vomafla într-un asemenea spaţiu, se vor înfiripa şi speranţele.IN: În ce condiţii apare revista „BiblioPolis”? În calitate<strong>de</strong> redactor-şef al ei, eşti, probabil, la curent cu situaţia cărţiidin republică. Se citeşte mult în Basarabia? Cum ajung (dacăajung) cărţile româneşti în biblioteci?VP: „BiblioPolis” apare sub auspiciile Bibliotecii Municipale„B.P. Has<strong>de</strong>u” în condiţii, slavă Domnului, bune, fiind un proiect menajat<strong>de</strong> dna dr. Lidia Kulikovski, director general al BM. Munca larevistă îmi procură o reală satisfacţie intelectuală şi, <strong>de</strong>sigur, măajută să cunosc starea cărţii la noi. Se citeşte, în genere, acum,mai puţină literatură artistică <strong>de</strong>şi, nu sunt neglijate romanele (nicipoemele) în vogă, se pare însă că maiales cele traduse. În schimb se foloseştefoarte multă literatură <strong>de</strong> referinţă – dicţionare,enciclopedii, îndreptare... Cărţiledin România ajung la noi tot mai anevoios,<strong>de</strong>oarece li se pun bariere tot maigrele: <strong>de</strong> la restricţii şi percheziţii la vamăpână la preţuri exorbitante, inaccesibilemultor doritori <strong>de</strong> a citi româneşte.IN: Te consi<strong>de</strong>ri şoarece <strong>de</strong> bibliotecă?Dar şoareci vii ai văzut în biblioteci?Cum ai luptat cu ei?VP: Mă simt formidabil în bibliotecă– şi încep referirea cu biblioteca personală.Şoareci vii am văzut chiar laSediul Central al BM „Has<strong>de</strong>u”. Mici, darflămânzi, ei bagă în boale bietele bibliotecarece aşteaptă, <strong>de</strong>znădăjduite, reparaţiile,renovările absolut necesare.IN: Un<strong>de</strong> trăieşte lingvistul VladPohilă? În ce mod izbuteşte să-şiadune un venit? Mănâncă <strong>de</strong> trei ori pe zi? Are un calculatorperformant, cafea <strong>de</strong> calitate şi aer condiţionat?VP: Muncesc mult, <strong>de</strong>ci, supravieţuiesc... Mănânc – <strong>de</strong>când mă ştiu – pe apucate, dar ştiind, din tinereţe, <strong>de</strong> la francezi, căe bine să mânânci <strong>de</strong> mai multe ori pe zi, încerc să fiu măcar aici„niţel francez”. Am o rablă <strong>de</strong> calculator, e mai mult o maşină <strong>de</strong>scris. O instalaţie antifum, uneori are şi rol <strong>de</strong> aer condiţionat... Num-am lipsit însă niciodată <strong>de</strong> plăcerea <strong>de</strong> a bea o cafea bună - caşi <strong>de</strong> a citi o revistă sau o carte care îmi suscită interesul.IN: Următorul tău articol este tot <strong>de</strong>spre limba română?VP: Totul începe şi totul culminează, în existenţa mea, cufascinaţia pentru limba mamei, adică pentru română. Abia dupăaceasta urmează „extensiile tematice” în munca mea <strong>de</strong> gazetar.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3963
IN MEMORIAMPLECAREA LUI VALERIU RUSUTocmai mă pregăteam <strong>de</strong> plecare la sărbătorirea a 70 <strong>de</strong>ani <strong>de</strong> la întemeierea Societăţii Scriitorilor Bucovineni (Suceava,6-9 noiembrie), când Gheorghe Neagu telefonează soţiei cămarţi, 4 noiembrie 2008, s-a stins din viaţă, la Marsilia, ValeriuRusu, cunoscutul universitar român <strong>de</strong> la Aix-en-Provence, soţulAureliei Rusu, eminenta editoare a lui Eminescu. În numărul aniversardin Bucovina literară, primit cu câteva zile mai înainte,scrisesem, în nişte Note fugare, <strong>de</strong>spre ultima întâlnire, la Nisa,pe 30 aprilie 2008, cu soţii Aurelia şi Valeriu Rusu, care, dintr-ungest prietenesc, au parcurs peste 200 <strong>de</strong> km <strong>de</strong> la Marsilia, pe oploaie sâcâitoare <strong>de</strong> primăvară. Ce-i drept, starea generală a luiValeriu Rusu nu era cea pe care i-o cunoşteam din anii anteriori,dar nu existau semne <strong>de</strong> îngrijorare pentru un asemenea sfârşitfulgerător. Moartea lui Valeriu Rusu lasă un gol în cultura noastră,pe care nimeni nu-l poate umple.L-am cunoscut la Chişinău, un<strong>de</strong> venea <strong>de</strong>s datorită obârşieisale basarabene, la scurt timp după răsturnarea <strong>de</strong> regimdin 1989. A fost o întâlnire pe care o datorez şi lui Eminescu, fiindcădoamna Aurelia Rusu îi vorbise <strong>de</strong> mai multe ori <strong>de</strong>sprecartea mea din 1984, Eminescu – Dialectica stilului. Îmi apăruseîn 1992 şi Mo<strong>de</strong>lul ontologic eminescian, cartea primind un premiual Uniunii Scriitorilor din Moldova. Cred că ne-am cunoscutcu acest prilej. Afinităţi elective indicibile ne-au apropiat imediat.Valeriu Rusu avea un suflet mare, o generozitate umană şi cărturăreascăcare fascina şi lega prietenii. Deşi părăsise ţara încondiţii dramatice, şi pentru el, şi pentru doamna Aurelia Rusu,a rămas profund ataşat <strong>de</strong> valorile româneşti şi <strong>de</strong> limba română,pe care le-a promovat în Franţa cu o dăruire exemplară. Când afost cazul, a apărat aceste valori chiar împotriva „<strong>de</strong>mitizanţilor”şi snobilor din ţară. În ultimii cincisprezece ani, cu talent <strong>de</strong> redutabilpolemist, a dus un veritabil război mediatic, în diverse publicaţii,împotriva impostorilor cărora Eminescu, Elia<strong>de</strong> ş.a. le„mirosea” urât.Valeriu Rusu s-a născut în acelaşi an cu Grigore Vieru, la9 septembrie 1935, la Mihăileanca, ju<strong>de</strong>ţul Hotin. În 1944, în faţatăvălugului <strong>de</strong> <strong>de</strong>portări din Basarabia, familia s-a mutat dincoace<strong>de</strong> Prut. Studiile liceale şi universitare le-a urmat la Bucureşti,absolvindu-le în 1953 şi 1958, pentru ca din 1959 să <strong>de</strong>vinăcolaborator al Centrului <strong>de</strong> Fonetică şi Dialectologie al Aca<strong>de</strong>mieiRomâne, iar apoi şef <strong>de</strong> secţie, din 1969, la aceeaşi instituţiepână în 1986. Doctoratul şi l-a susţinut cu o lucraremonografică dialectală a graiurilor olteneşti. Pregătirea sa filologicăs-a perfecţionat şi printr-o bursă <strong>de</strong> trei luni la Universitateadin Toulouse, în 1965. Un an mai târziu <strong>de</strong>vine lector <strong>de</strong> românăla Universitatea din Belgrad, iar din 1970 până în 1974 este lector,maitre <strong>de</strong> conférence asociat la Aix-en-Provence. Aici se vastabili din 1987, nemaiputând suporta mizeria spirituală a epocii<strong>de</strong> aur, persecuţiile extinzându-se şi asupra soţiei, căreia i s-ainterzis continuarea ediţiei Eminescu, realizare paralelă cu cea aAca<strong>de</strong>miei, <strong>de</strong> o mare acurateţe ştiinţifică. La Universitatea Provence,a cultivat neobosit interesul străinilor pentru limba şi literaturaromână în calitate <strong>de</strong> profesor şi <strong>de</strong> conducător <strong>de</strong> teze şi<strong>de</strong> şef al Departamentului <strong>de</strong> Lingvistică Comparată a LimbilorRomanice şi Română. De-a lungul anilor, Valeriu Rusu a organizatacţiuni internaţionale <strong>de</strong> promovare a limbii şi culturii româneşti,orientându-se şi asupra Republicii Moldova, colaborândcu publicaţiile <strong>de</strong> aici (Limba română, Literatura şi arta, Viaţa Basarabiei),fiind susţinător al Casei Limbii Române din Chişinău,în calitate <strong>de</strong> preşedinte <strong>de</strong> onoare, apoi membru al CentruluiAca<strong>de</strong>mic Internaţional „Mihai Eminescu” iniţiat şi condus <strong>de</strong>acad. Mihai Cimpoi. Meritele ştiinţifice ale lui Valeriu Rusu au fostrăsplătite cu titluri aca<strong>de</strong>mice importante: a fost membru titular alAca<strong>de</strong>miei <strong>de</strong> Ştiinţe, Arte şi Agricultură din Aix-en-Provence,Doctor Honoris Causa al Universităţii Libere Internaţionale dinRepublica Moldova etc. Este şi cetăţean <strong>de</strong> onoare al Chişinăului.Opera ştiinţifică a lui Valeriu Rusu s-a concretizat în 27<strong>de</strong> cărţi şi în peste 300 <strong>de</strong> studii, articole, cronici etc. risipite prindiverse publicaţii din Franţa, România şi Republica Moldova.Apoi atlase lingvistice, traduceri, antologii. Împreună cu AureliaRusu şi cu fiica lor Romaniţa Rusu, a dat o remarcabilă versiunefranceză a Ţigania<strong>de</strong>i lui Ion Budai-Deleanu. Într-un interviu acordatCristinei Florescu, în revistaieşeană Convorbiri literare,Valeriu Rusu menţionacă a trudit la traducerea Ţigania<strong>de</strong>itimp <strong>de</strong> zece ani,fiind, totodată, colaborareacea mai frumoasă între tată,soţie şi fiică. A mai tradusdin Eminescu, Arghezi, darşi din scriitorii români contemporani,inclusiv <strong>de</strong> laChişinău. A pregătit pentrutipar Dicţionarul dialectuluiaromân general şi etimological lui Tache Papahagi,versiunea franceză aparţinândunei discipole a profe-Theodor Codreanusorului, Estelle Variot.Domeniile ştiinţifice acoperite<strong>de</strong> Valeriu Rusu sunt numeroase: lexicologie, dialectologie,istoria limbii, etnologie, folclor, stilistică, sociolingvistică, publicistică.A dat, în aceste domenii, monografii, studii, cele maimulte născute din cursurile susţinute la universitate: Introducereîn romanistică, Geografia lingvistică, Vocabularul ş.a. Din păcate,în ţară, scrierile lui Valeriu Rusu sunt prea puţin cunoscute.Concepţia sa lingvistică este profund marcată <strong>de</strong> tradiţiaromânească, <strong>de</strong> la Ovid Densusianu la Eugen Coşeriu, dar şi <strong>de</strong>lingvistica europeană mo<strong>de</strong>rnă, pe fondul filosofiei unor Blaga,Noica, Elia<strong>de</strong>. Pentru el, limba nu este un simplu instrument <strong>de</strong>comunicare, ci e fondatoare <strong>de</strong> cultură, în sensul lui Roman Jakobsonsau al lui Constantin Noica. De aici insistenţa cu careautorul s-a aplecat asupra fenomenului lingvistic al satului românescdin toate provinciile, studiindu-i dialectele, din perspectivăetnolingvistică şi folclorică. Asemenea, el era convins călatinitatea limbii române, ca acci<strong>de</strong>nt istoric imperial benefic, egrefată pe o matrice dacică, ce n-a putut fi dislocată <strong>de</strong> contactulvremelnic cu elementul roman, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> originalitatea inconfundabilăa latinităţii noastre între celelalte popoare romanice. Amers, <strong>de</strong>sigur, pe urmele unui Has<strong>de</strong>u sau ale lui Lucian Blaga,cel din „revolta fondului nostru nelatin”. Matricea româneascăeste atât <strong>de</strong> profund înrădăcinată în spiritul marilor oameni <strong>de</strong>cultură, încât şi transplantaţi în alte meleaguri ei duc românitateaca pe o comoară menită să fecun<strong>de</strong>ze culturile <strong>de</strong> adopţie.Îi plăcea să invoce observaţia lui Jean d’Ormesson, celebrul istoricliterar şi aca<strong>de</strong>mician francez, care, în vol. al II-lea din Unautre histoire française, Paris, 1998, p. 319, îşi începea capitolul<strong>de</strong>dicat lui Emil Cioran cu observaţia: „Nous <strong>de</strong>vons beacoupaux romains” (datorăm mult românilor), citându-i pe Elia<strong>de</strong>, Cioran,Ionescu şi Brâncuşi. În interviul din Convorbiri literare din2005 (prilejuit <strong>de</strong> aniversarea a 70-a), Valeriu Rusu putea mărturisi,cunoscând bine fenomenul la faţa locului, că asimilareageniilor româneşti <strong>de</strong> către cultura franceză „nu a fost o anexarepasivă, căci aceste personalităţi au reconvertit Parisul (oraş-simbol)într-un sat-matrice românesc”.Cât priveşte Basarabia, Valeriu Rusu a purtat-o în sufletpână în clipa plecării dintre noi, plăsmuire spirituală care, <strong>de</strong>sigur,i-a supravieţuit şi-i va supravieţui mereu. Întrebat ce înseamnăpentru el Basarabia, a răspuns că nu poate fi <strong>de</strong>câtcentrul lumii, „boaba <strong>de</strong> spumă” eminesciană creatoare <strong>de</strong> lumeromânească. Iar dacă împlinirea a 70 <strong>de</strong> ani i-a fost trecută cuve<strong>de</strong>rea pe malurile Dâmboviţei, a fost cinstit cum se cuvine laChişinău, fiind sărbătorit chiar la Casa Limbii Române conduse<strong>de</strong> Alexandru Bantoş. Tot cu acel prilej, Editura Cartier a editatbroşura Moment poetic cu profesorul Valeriu Rusu, într-o colecţieajunsă atunci la nr. 32, avându-i ca editori pe Iurie Colesnic,Iulian Filip, Vasile Romanciuc şi Ianoş Ţurcanu, cu o prefaţăsemnată <strong>de</strong> Nicolae Dabija, privitor la viaţa şi activitatea profesorului.Rămâne <strong>de</strong> datoria Chişinăului să înceapă editarea opereicelui care ne-a părăsit cu trupul, dar care va rămâne viu înmemoria noastră.3964www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Doi românila începuturileteatrului rusescAsemenea teatrului antichităţii elene, asemenea misterelordin Bizanţ şi din apusul european, teatrul rusesc îşi are obârşiileîn ritualul religios, în ceremoniile sacre.Ca s-ajungă Puşkin, Gogol, Griboedov, Ostrovski, Turgheniev,Tolstoi, Maxim Gorki şi Konstantin Stanislavski la piscurilesupreme ale artei dramatice acest teatru a trebuit să pornească <strong>de</strong>jos, să urce treaptă cu treaptă, cunoscând toate etapele, experimentândtoate genurile, cunoscând toate elanurile şi opreliştile.Istoria teatrului rusesc este istoria Rusiei însăşi, istoriaomenirii întregi: e lupta elementelor progresului împotriva îndărătniciei,luptă în care animatorul generos a sfârşit prin a învinge pasivitateasau acţiunea negativă a forţelor întunericului.Încă din veacul al zecelea, curând dupăce Olga şi fiul ei ţarul Vladimir, au creştinat popoareleUkrainei, se duceau <strong>de</strong> Crăciun, <strong>de</strong> Paşti,<strong>de</strong> celebrarea sfinţilor lor, serbări religioase, teatrale,pe lângă figurile biblice, în care apăreau divinităţidin mitologia scandinavă şi slavă.Colindătorii mergeau din casă în casă, <strong>de</strong>ghizaţiîn personaje fantastice, ca ţarul, Soare – Roşu,marele vrăjitor; Baba Iaga - cea cu picioarele uscate,călare pe-un târn; Duhul Casei Domovoi -duhul apelor, Vodovoi, duhul răufăcător al codrilor– Leşi se amestecau printre apariţiile legendare,rămase din străfund <strong>de</strong> veacuri, creaţiuni ale poporului,spaime şi <strong>de</strong>sfătări bufone, măscăriciul şicumătra, primele figuri tipice ale teatrului rusesc,paralel cu irozii şi personajele din evanghelii.Cei dintâi actori ai scenei naţionale aufost elevii lui Petru Movilă, moldovean din neamuldomnitor al Movileştilor, care ajuns arhiepiscop alKievului, mitropolit al Ucrainei, a înfiinţat în anul1589 renumita Aca<strong>de</strong>mie ecleziastică.Acolo la Kiev, elevii lui Petru Movilă aufost îndrumaţi spre arta scenică, puternic mijloc <strong>de</strong>cultură, <strong>de</strong>spre care Caterina II-a a spus mai târziu:„Teatrul este Şcoala naţiunii… Datoria meaeste să-l ocrotesc, fiindcă răspund în faţa lui Dumnezeu<strong>de</strong> moravurile poporului meu”.Unind teologia cu dramaturgia, seminarulcu primul Conservator <strong>de</strong> <strong>de</strong>clamaţie, stu<strong>de</strong>nţiiAca<strong>de</strong>miei lui Petru Movilă luau lecţii <strong>de</strong>mimică şi dicţiune, începeau să se producă în public,la început recitând monolog, apoi reprezentândscene biblice, alternate cu întâmplări comice,menite să atragă şi să <strong>de</strong>sfete mulţimile.Aceşti tineri actori purtau cu ei vestitaladă cu păpuşi, care-şi face apariţia şi la noi, acelvertij ucrainean, acel vicleim moldovenesc şivalah, închipuind staulul <strong>de</strong> la Bethlehem cuMaica Domnului şi cu pruncul Iisus, cu regi, magi,cu Irod, cu apostolii şi profeţi.Un păpuşar trăgea sforile momâilor, altulvorbea din umbră, preschimbându-şi glasul, cândsubţire, şi când gros, când femeie, când bărbat, când înger şi cânddiavol, după cum cerea personajul reprezentativ. Cu vremea, vorbitoriis-au înmulţit, tot aşa numărul coriştilor care însoţeau vicleimulşi cântau litanii religioase, numite kanti.În marele ducat al Moscovei, prin<strong>de</strong>a viaţă un teatru făcutsă impresioneze mulţimile, prin piese aduse <strong>de</strong> cine ştie un<strong>de</strong>, cumaşinării, cum era melodrama Cupidon, în care un înger se coboarădin vârful turnului Chal<strong>de</strong>e a ţării lui Nabuconodosor, ca săscape din flăcări trei copii aruncaţi în cuptor. Mai erau înfăţişate totfelul <strong>de</strong> „născociri diavoleşti”, pe care călătorii moscoviţi le văzuserăîn Voevodina, în Polonia, în Lituania, în Germania şi pe carele localizau pe înţelesul poporului.RESTITUIRIReprezentările religioasepe care cavalerii cruciaţile aduseră din Orient şi le transformaserăîn literatura vestitelormişcări medievale jucate în faţacatedralelor, din ţările EuropeiCentrale.„Intrarea în Ierusalim”şi „Ju<strong>de</strong>cata din urmă” sunt reprezentărilecele mai <strong>de</strong> vază dina doua jumătate a veacului alXVI-lea moscovit. În „Intrarea înIerusalim” rolul lui Iisus era interpretat<strong>de</strong> însuşi patriarhul,asistat <strong>de</strong> ţar. Această scenă biblicăse juca în Duminica Floriilor.Victor EftimiuCălare pe o asină, patriarhul– Hristos îşi făcea intrareasolemnă în cetate, călcând pe ramuri <strong>de</strong> salcie tânără, în faţavoievozilor şi a guvernatorilor militari.„Ju<strong>de</strong>cata din urmă” era zugrăvită pe o icoană uriaşă,purtată <strong>de</strong> preoţi şi aşezată la spatele altarului Catedralei Uspenski,la Kremlin, acolo un<strong>de</strong> se încorona împăraţii Rusiei.După slujbă, ţarul şi patriarhul ieşeau dinbiserică şi veneau lângă acea icoană, un<strong>de</strong> în faţamulţimilor extaziate, avea loc un fel <strong>de</strong> reprezentaţiereligioasă, un început <strong>de</strong> teatru, un amestec<strong>de</strong> ceremonial mistic şi teatru profan.După o sută <strong>de</strong> ani, prin 1673 soseşte laMoscova un actor german, Iogan, care obţine <strong>de</strong>ţarul Aleksei Mihailovici favoarea <strong>de</strong> a-l <strong>de</strong>lectaprintr-un concert, în timpului ospăţului <strong>de</strong> seară.Câteva trompete, două ţambale şi-o flaşnetă.După acest prim succes, Iogan cere şiprimeşte cu mare greutate, autorizaţia <strong>de</strong> a reprezentala curte două piese compuse <strong>de</strong> el: „Ahaşverşi Estera” şi „Cum a tăiat Iudita capul luiHalofern”. Spectacolul fu bine primit şi <strong>de</strong> dataaceasta, felicitat <strong>de</strong> Aleksei Mihailovici, Ioganmărturisi ţarului că nu este actor, ci pastor lutheranşi că-l cheamă altfel. S-a prefăcut în comediant casă poată intra în Moscova, să pătrundă la MăriaSa şi să-l roage a-i îngădui să <strong>de</strong>schidă o capelă,pentru compatrioţii săi care locuiesc la Moscova.„Un om care ştie să înfăţişeze piese atât<strong>de</strong> virtuoase, nu poate propovădui <strong>de</strong>cât doctrinemorale”, zise Aleksei Mihailovici, acordând comediantului-popăautorizaţia cerută.Ţarul prinsese gust <strong>de</strong> teatru. Şi atunci aînsărcinat pe Iogan să-i facă o şcoală, apoi o trupăcare să joace teatru mai, <strong>de</strong>parte. Un documentaflat în arhivele din Moscova vorbeşte <strong>de</strong> soartaacelor bieţi actori – sclavi şi feciori <strong>de</strong> sclavi, hărăziţisă <strong>de</strong>sfete curtea imperială. O jalbă trimisăţarului <strong>de</strong> către angajaţii lui Herr Iogan, glăsuieşteastfel: „Milostive stăpâne / Părinte al norodului tău/ Trimisu-ne pe noi, robii tăi, / La meşterul IoganGottfried Gregory / Să învăţăm meşteşugul actoricesc/ Dar n-ai avut grijă cu nimic pentru hrananoastră / Ducându-ne în fiecare zi la învăţătorulnostru / Ni s-au zdrenţuit straiele / Ne-am tocit ciubotele/ Şi n-avem nimic <strong>de</strong> mâncare şi murim <strong>de</strong>foame/ Milostive stăpâne / Porunceşte să ni se<strong>de</strong>a pâinea cea <strong>de</strong> toate zilele, ca să flămânzim învreme ce învăţăm actoricescul meşteşug!”Cererea teatraliştilor a fost satisfăcută: au primit un groş pezi fiecare pentru mâncare să dove<strong>de</strong>ască progrese necontenite.Reprezentaţiile trupei pastorului-regizor erau amestecatecu balete. Spectacolul ţinea cam vreo zece ore.Printre piesele jucate în timpul lui Aleksei Mihailovici, afost şi o lucrare poloneză, tălmăcită <strong>de</strong> episcopul Simeon al Poloniei,„Aleksei, omul lui Dumnezeu” sub al cărui titlu, nu e greu săghicim lau<strong>de</strong>le aduse ţarului.(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3965
NOTE DE LECTURĂLocul cel mai în<strong>de</strong>părtatdin lumeolumul „Locuri din mine” (Editura Olimpus, RâmnicuVSărat, 2008) este un fals tratat <strong>de</strong> vânătoare, termenulavând, în poezia lui Valeriu Sofronie, conotaţia <strong>de</strong>poezie. Cu alte cuvinte, ni se propune, cumva amintind<strong>de</strong> Pseudokinegetikos, o incursiune pe tărâmuri estetice,volumul centrându-şi substanţa şi structura pe actul <strong>de</strong> creaţie.Arta poetică ce <strong>de</strong>schi<strong>de</strong> volumul are, <strong>de</strong>opotrivă, tonalitate gravăşi ironică: „păsările nu se prind niciodată / aşa cum spun unii entuziaşti/ care au <strong>de</strong>schis două-trei manuale <strong>de</strong> vânătoare / la întâmplare/ şi îndată se grăbesc să pună mâna pe laţ”, sancţionândgraba şi superficialitatea anumitor vânători, mulţumiţi, prea a<strong>de</strong>sea,cu o simplă „ieşire” / voiaj / trecere din Oraşul cu un singur locuitorîn pădurea plină <strong>de</strong> mistere şi <strong>de</strong> înţelesuri a artei a<strong>de</strong>vărate.Discursul poetic este structurat ca o călătorie iniţiatică,în care vânătorul / poetul pleacă din sine, străbate un traseu miticşi se întoarce în sine, după ce a înţeles că totul se rezumă lagândire poetică, adică la raportul dintre eul său liric, obiecte şifenomene. În prima întâlnire este experimentată alteritatea: „la urmăse întin<strong>de</strong> în mine /ca într-o pajişte cu iarbă proaspătă / niciodată nuam ştiut că pot să am atâta iarbă în mine / şi îmi visează visul / pecare îl păstram pentru urmaşii mei / apoi pleacă // <strong>de</strong> atunci mătrezesc în fiecare dimineaţă / cu o tolbă <strong>de</strong> întrebări la picioare / amaerul că ştiu ceva dar în realitate nu ştiu nimic / o fiinţă pe care nuştiu nici acum cum o cheamă / a trecut odată prin mine / ca printruncâmp <strong>de</strong> luptă fără strigăte” (“Întâlnirea I”). Cei doi samurai, orbulşi alchimistul <strong>de</strong>vin ipostaze ale eului liric, surprins în mişcare peacest traseu ezoteric, în care înţelegerea, servitutea şi alte însuşirimoral-filosofice sunt concretizate ca etape ale iluminării/ cunoaşterii.Înţelegerea durerii, orbirea lăuntrică, fragilitatea / transparenţajalonează discursul în interiorul căruia, ca un fluture în coconul său<strong>de</strong> mătase, se <strong>de</strong>zvoltă fiinţa poetică: “am trasat cu compasulfierbinte / linia dintre mâini şi inimă /nu m-a întrebat nimeni / cum mădoare <strong>de</strong>şi / îmi ţineam oasele să nu-mi iasă / din piept”(“Înţelegerea”). Linia dintre mâini şi inimă, unind exteriorul cu interiorul,sentimentul cu acţiunea, imaginează un spaţiu sferic ce-l<strong>de</strong>sparte / izolează pe cel pornit în căutarea <strong>de</strong> sine şi poate fi consi<strong>de</strong>ratăun obstacol ce urmează a fi <strong>de</strong>păşit.Avatarurile eului liric presupun o forţă imaginativă comparabilăcu aceea a lui Don Quijote, personajul capabil să înţeleagălegătura profundă dintre cuvânt şi realitatea <strong>de</strong>semnată <strong>de</strong> el. Cârciumape care cavalerul o numeşte castel este chiar castel, pentrucă este numită astfel, <strong>de</strong> aceea, tânguindu-se ca Sancho Panza,Valeriu Sofronie dă, <strong>de</strong> fapt, expresie unei angoase existenţiale:omul mo<strong>de</strong>rn a ajuns să viseze ce i se comandă, nu mai poateevada în visele proprii, pentru căele i-au fost furate / înlocuite cusurogate şi butaforii: “nu visămce trebuie acestea nu sunt viselenoastre / sunt toate ale lor / nuvezi cum ni se chirceşte sufletulîn ele? / stăpâne frumoasa a ridicatşi ea lancea / curând îţi vaînsemna cu ascuţişul ei /cămările inimii / tâlharul va jucape visele tale / şi nu va înţelege”(„Servitutea”).Cele patru părţi ale volumului– „Distanţele”, „Orfeu şiEuridice”, „Socratele”, „Poezia” – Valeria Manta Tăicuţunu sunt doar întâlniri sau punctecardinale într-o geografie spirituală,atâta vreme cât trimit la categoriiestetice şi filosofice fundamentale: puterea / forţa,frumuseţea, iubirea şi înţelepciunea, dimensiunea orfică constituindu-seca un liant între ele.Tonalitatea lirică a discursului rezultă din confesiunea eului,în care sunt <strong>de</strong>cantate noţiunile <strong>de</strong> filosofie a culturii, dar şi experienţapersonală. Nu se ca<strong>de</strong> în biografismul mărunt al perioa<strong>de</strong>iactuale, pentru că Valeriu Sofronie scrie dincolo <strong>de</strong> mo<strong>de</strong> şi mo<strong>de</strong>le.El are <strong>de</strong> ridicat ori <strong>de</strong> dărâmat ziduri şi <strong>de</strong> cultivat, în maniera candiduluivoltairean, o grădină: „animalele cu botul umed / măîmpingeau dincolo <strong>de</strong> gard / şi îmi lingeau întrebările / ca pe un drob<strong>de</strong> sare amară / nu am întâlnit <strong>de</strong> atunci atâta înţelepciune / în rândulfilosofilor / înfricoşaţi să părăsească / grădina” (“Kilometrulzero”). În geografia spirituală a poetului, acest kilometru este punctul<strong>de</strong> maximă singurătate, locul geometric al durerii şi al poeziei,momentul <strong>de</strong> intensitate insuportabilă a propriei trăiri. Simbolisticazidului trimite la autoclaustrare ca act <strong>de</strong> penitenţă, ca jertfă personală,ca vinovăţie asumată. Raportându-se la lumea reală, poetulo simte agresivă şi-i transferă, amplificându-l, sentimentul său<strong>de</strong> vinovăţie, dar şi speranţa izbăvirii. “fără <strong>de</strong>aluri şi fără fântâni /zidul a <strong>de</strong>venit acum nesfârşit / întins ca o plapumă roşie / pestefiecare inimă care cunoaşte / când şi cum să măsoare”. Cel care seimaginează în ipostaza <strong>de</strong> luptător / samurai, <strong>de</strong> orb, <strong>de</strong> călător, <strong>de</strong>Orfeu îndrăgostit, uneori chiar şi <strong>de</strong> Narcis admirându-şi dublul dinoglindă, se opreşte, în final, la ipostaza <strong>de</strong> martor şi <strong>de</strong> artist careşiînţelege rostul şi recunoaşte, în cele din urmă, necesitatea relaţieicu divinitatea, înlocuind tăgada cu strigătul: “toţi am strigat /odată după tine / dar n-am trezit / în vale / niciun sfânt / pustiu elocul / un<strong>de</strong> stăm noi / tată / spre tâmpla lumii / nicio cărare arsă /nu se-arată” („Strigătul”).Când călătoria iniţiatică se apropie <strong>de</strong> sfârşit, poetul <strong>de</strong>vine,din ucenic, maestru însingurat, dar senin, preţuind tăcerea: „tânărulfilosof s-a plimbat în sus şi în jos / pe cimentul aburind / a privitsteaua care venea spre el / grăbită / şi şi-a închis în el toate întrebările”(“Iar peste rădăcini asfalt”).Emmanuel CARRÈRE - Un roman rusEditura TREI3966"Subtil, şocant şi implacabil... Magnific!"John Updike, The New Yorker"Carrère este unul dintre maeştrii literaturii franceze.Romanele sale se înscriu într-un stil realist-baroc,iar specialitatea lui este aceea <strong>de</strong> a lua o situaţie cotidianăşi a o plasa într-o schemă fantastică, absurdă, terifiantă.Aflate în căutarea propriei i<strong>de</strong>ntităţi, personajelelui Carrere sfârşesc prin a <strong>de</strong>veni ceea ce nu ar fi gânditnicicând că pot fi: nebuni, asasini, violatori.Un roman rus este punctul <strong>de</strong> intersecţie al unorintrigi complexe, prin care o sfâşietoare poveste <strong>de</strong> dragoste,un teribil secret <strong>de</strong> familie (a cărui <strong>de</strong>zvăluire, vitalăpentru unii, se dove<strong>de</strong>şte in<strong>de</strong>centă pentru alţii) şi ostranie fascinaţie pentru Rusia <strong>de</strong>vin catalizatori ai pier<strong>de</strong>riişi apoi ai regăsirii <strong>de</strong> sine. Realitatea face corpcomun cu ficţiunea, în acel sens unic în care nu înţelegiwww.oglinda<strong>literara</strong>.roceea ce ai trăit <strong>de</strong>cât încercând să pui pe hârtie trecutul." PascalBruckner.Emmanuel Carrère este unul dintre scriitorii consacraţi ailiteraturii franceze. Apariţia cărţii Un roman rus, în 2007, a constituitun amplu eveniment literar: un roman autobiografic, ce propune oformulă narativă inedită şi care face <strong>de</strong>zvăluiri incomo<strong>de</strong> <strong>de</strong>spre trecutulfamiliei Carrère. O poveste <strong>de</strong>spre obsesia trecutului, <strong>de</strong>spreteama <strong>de</strong> a vorbi şi <strong>de</strong>spre pier<strong>de</strong>rea <strong>de</strong> sine prin erotism.O carte <strong>de</strong>stinată să dărâme tabuuri!La Editura TREI, au mai apărut, <strong>de</strong> acelaşi autor,Adversarul şi Ora <strong>de</strong> schi, cea din urmă fiind câştigătoareaPremiului Femina."Culpabilitate, ură <strong>de</strong> sine, <strong>de</strong>presie: autorul se supuneunui a<strong>de</strong>vărat ritual <strong>de</strong> exorcizare prin intermediulfoii <strong>de</strong> hârtie. Un roman rus posedă şarmul acelor cărţiexcesive şi incomo<strong>de</strong>, omeneşti, preaomeneşti... "L'Express"Literatura lui Carrère are toate şansele <strong>de</strong> a înrobiorice lector – dă dovadă <strong>de</strong> multă ingeniozitate şi <strong>de</strong>un autentic rafinament literar."The New York Times Book Review
ŞTEFANCIOBANU1.‘totul se termină într-o poezie’hai să inspirăm împreunătot aerul dintre noiva fi ca şi când cineva astins luminasă expirăm împreunăpână se vor mişcaper<strong>de</strong>lele oamenilorei vor zâmbi în somndar nu <strong>de</strong> dorul nostrue linişte<strong>de</strong> parcă o fiară stă la pândămergem încet până când într-un târziune vom trezi în larg şi vom privi pe cerpentru a ve<strong>de</strong>aluna cum s-a oprit ca o monedă ce numai ca<strong>de</strong>în lacul dorinţelor2.poezie către cine o fibuzele tale nu au putut niciodată să răcoreascăau făcut doar aşanişte cerculeţeca atunci când arunci o piatră în apăşi chipul îţi înoată în largeuam strâns iubirea în pumni tare tareşi în jur se făcea tot mai mult locca într-o explozie3.iubirea...şi aşa mai <strong>de</strong>parteîmi doresc o iubităcare să taie pâineaîn felii asemeni unor cadrane <strong>de</strong> ceassă transporte apa<strong>de</strong> pe buzele eiîn pumnii mei când mă rogfără ca aerul să simtăsă poată alerga cu mine în parc3 kmsau doar să stea să mă urmăreascăîmbrăţişând un copacpână la contopiresă vorbească încetprecum lumina unei lumânăricând sunt la o berecu prietenul meu cel mai bunsă fie lângă mine ca un vissă mă înalţe ca pe un zmeuatunci când facem dragostedacă ar fi să ne <strong>de</strong>spărţimsă ţină morţişsă nu mă lase pe întunericşi să îi simt tot restul vieţiiîmbrăţişareachiar şi mai multPOEZIELUCIACHERCIUMăriletoate mărilebat la tâmplecu fulguraţia<strong>de</strong>părtărilorveneledisperărilorlatenţapromisiunilornaşterea dorului<strong>de</strong>clinul angoaselorfremătarea timpanuluipulsaţiaînţelepciunea respiraţieilegănareaîndoialatriumful naşterii<strong>de</strong>zlegareacunoaşteriioul visuluisuspendareamalul paşilornisipulcetăţilor năruitezareascoicile zvonuluizvâcnireasarea sângeluiperla sărutuluizbaterea faruluipe furtunăchemăriledin noaptea<strong>de</strong>menireacorăbiilorseducţia ultimăa sirenelorNarcisismÎn toate oglinzelese ve<strong>de</strong> numai pe elnumai el întreabănumai el întrerupedar nu ascultăla toate întrebărilerăspun<strong>de</strong> tot eltoate planetelese învârt în jurul luinumai el ştienumai el a cititnumai el citeazăba se autociteazăse <strong>de</strong>lecteazămuzica suavăca<strong>de</strong>nţa inspiratăa propriei lui vociîl încântărăsfrângereaseducţiei sirenelorpe mările tumultoaseîmbătat înamorat<strong>de</strong> propriul lui chipvlăguit<strong>de</strong> dragostea <strong>de</strong> sinepriveşte în apeleînşelătoareignorând ecoulANDREINOVACSinfonia unei aşteptăriSoarele nu o să iasă astâzidupă atât <strong>de</strong> multăploaieSă nu te mişti, îi ziceam,o priveam în<strong>de</strong>ajuns <strong>de</strong>mult ca să îmi dauseama că îi este frig,lumina se plimba pestenoi, până <strong>de</strong>asupraapei, dă<strong>de</strong>a o stare cenuşie,mă uitam doar în largEa a întins mâna şi ne-am luat <strong>de</strong> mânăsimţeam amândoi ploaiaNe-am <strong>de</strong>sprins şi ne-am aruncatcând eram <strong>de</strong>ja cu picioarele pe nisip,simţeam tot mai puţin frigulA fost bine, avea să îmi spunăApa era tot cenuşie, dâre <strong>de</strong> sângelasă doar copacii înşiraţi ca în oglindăprin cerSoarele nu avea să iasă,înotam, apoi ieşeam tot <strong>de</strong>sculţi,Ne-am luat papucii şi am fugit înfăşuraţiîn cearceafAlergam tremurând când ne intra câte opietricicăîntre talpi şi pământAjunşi sus ne adăposteam sub acoperişulunei case,ploua din ce în ce mai tare, soarele nuavea sa maiIasăapa era cenuşie, nouă ne era frig şi neţineam <strong>de</strong> mână.Nostalgia unor anotimpuriSă mă cauţi şi să mă răneştiCu gura plină <strong>de</strong> flori,Orice îmbrăţişare pe care ai putea să odai vântuluise face inimă îm umbra picioarelor carerănescpământulcald aproape la fel <strong>de</strong> cald ca şi genelecare închidparcurile cu frunze până aproape <strong>de</strong>stradăSă mă cauţi şi să mă săruţiCu toată lumina care ţâşneşteDintre maşinile rupte parcă din întunericSă mă laşi pitulat între floriCa între visele prin care se tremurăDe la fiecare aripă care acoperăNostalgia copacilor care fug <strong>de</strong>sculţiTot mai <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> limita <strong>de</strong> sus aPământuluiSă răsucim viaţa asta, să ne pitulămprintre cearceafurilePuse la uscatSă fugim prin ploaie până apa se faceNinsoare,Până când piesa <strong>de</strong> teatru se joacăpeste picioareleTalewww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3967
REMEMBERIlie Purcaru, la trecereaStyxului,înainte <strong>de</strong> borna 75!3968Cine a fost şi rămâne Ilie Purcaru, veţi afla doar citindu-l.El a plecat puţin în veşnicie, sâmbătă, 11 octombire.Dacă Dumnezeu nu L-ar fi chemat la El, să-lapropie în oastea îngerilor, pe 6 noiembrie 2008 ar fiîmplinit frumoasa vârstă a senectuţii – 75 <strong>de</strong> ani. Celrisipit în zeci <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> articole <strong>de</strong> presă – literarăsau nu – are si vreo 25 <strong>de</strong> cărţi, cele mai multe <strong>de</strong> reportajliterar si câteva <strong>de</strong> poezie a<strong>de</strong>vărată. Ca membrutitular al Uniunii Scriitorilor din România şi alConsiliului Mondial al Fe<strong>de</strong>raţiei Internaţionale aScriitorilor şi Jurnaliştilor <strong>de</strong> Turism, Ilie Purcaru apornit la drumul greu al ziariştilor încă <strong>de</strong> la fragedavârstă <strong>de</strong> 18 ani.Pur sânge olteneascIlie Purcaru s-a născut la Râmincu Vâlcea, pe un<strong>de</strong> părinţiisăi formau generaţii <strong>de</strong> liceeni, prin anul 1933. Reveniţi în Bănie, <strong>de</strong>un<strong>de</strong> era tatăl său <strong>de</strong> loc, mama fiind gorjeancă din Târgu Cârbuneşti,elevul strălucit a absolvit Şcoala primară “Obe<strong>de</strong>anu” şi Liceul “FraţiiBuzeşti”. Cam în vremea când viitorul ministru <strong>de</strong> externe ŞtefanAndrei strălucea şi el ca şef <strong>de</strong> promoţie la acelaşi liceu. Debutantprecoce, în anul 1949 semna publicistică în “Caiet literar”, editat <strong>de</strong>Filiala Craiova a Uniunii Scriitorilor şi cu poezie în ziarul regional“Înainte”, căruia peste ani i-a fost, pentru puţină vreme, redactor şef.Din 1951 a urmat cursurile Şcolii <strong>de</strong> literatură “Mihai Eminescu”,într-o generaţie cu Nicolae Labiş, Fănuş Neagu şi Niculae Stoian.La vîrsta <strong>de</strong> 18 ani lucra ca redactor la “Scânteia”, copilul precocetransmiţând corespon<strong>de</strong>nţe <strong>de</strong> la Moscova, <strong>de</strong>spre <strong>de</strong>cesul suspectal lui Grigore Preoteasa. Din 1950, <strong>de</strong>venise o semnătură frecventăa publicisticii româneşti în “Contemporanul” lui George Ivaşcu,“Scânteia” şi “Scânteia tineretului” sau în “Almanahul Literar”din Cluj, scos <strong>de</strong> A. E. Baconski.Suişuri şi coborâşuriPe cât talent avea, în mintea sa sclipitoare se ascun<strong>de</strong>a unrebel la fel <strong>de</strong> mare ce <strong>de</strong>ranja dogmele i<strong>de</strong>ologice ale vremurilor tulburipe care le-a apucat. Înlăturat <strong>de</strong> la “Scânteia” în 1957, cu interdicţia<strong>de</strong> a mai lucra în presă, duşmanul regimului communistşomează doi ani, apoi este ascuns pe post <strong>de</strong> corector <strong>de</strong> profesorulGeorge Ivaşcu, şeful revistei “Contemporanul” şi respectiv <strong>de</strong> prozatorulEugen Barbu, redactor şef la “Luceafărul”. Bătăiosul EugenBarbu reuşeşte să-l angajeze redactor la “Luceafărul” şi “Scânteiatineretului”. Între 1964-1969 a făurit noua serie a revistei “Ramuri”.Şi acolo a <strong>de</strong>ranjat, fiind <strong>de</strong>barcat pentru îndrăzneala <strong>de</strong> a săpa la temeliiledogmei realist socialiste şi a filozofiei comuniste. Campaniilepublicistice <strong>de</strong>clanşate <strong>de</strong> el, ca redactor şef, prin suplimentele “PovesteaVorbei”, un<strong>de</strong> părintele poeţilor şi rampă <strong>de</strong> lansare era celebrulMiron Radu Paraschivescu şi, mai ales, în “Dicţionarulfilozofic”, în care Mihai Ungheanu şi Grigore Traian Pop susţineauo resurecţie a filozofiei româneşti, alta <strong>de</strong>cât cea comunistă, apariţiieditoriale ce au stârnit supărarea ciracilor i<strong>de</strong>olgului feroce LeonteRăutu. Au urmat alte ascunzişuri, prin redacţiile revistei “Argeş”,condusă <strong>de</strong> George Tomozei, pe la ziarul ju<strong>de</strong>ţean “Dobrogeanouă” şi iar un suiş, la “Tribuna României”, ca adjunct al mareluisău amic literar Paul Anghel.Sub aripa lui Adrian Păunescu, pe urmele luiDimitrie GustiPe mine, ca şi redactorulşef Adrian Păunescu, nea Iliem-a găsit la “Flacăra”. Părea aavea un statut special, creat <strong>de</strong>valoarea sa şi <strong>de</strong> faptul că A.P. îliubea, aducându-l în prima linie agazetăriei româneşti, pe acelacare-l <strong>de</strong>tronase, prin reportajeleşi cărţile sale, pe Colosul GeoBogza, paznicul <strong>de</strong> far al celei <strong>de</strong>adoua jumătăţi <strong>de</strong> veac a secoluluitrecut.E suficient să amintesco întâmplare relatată <strong>de</strong> Emanuel Ion PredoşanuValeriu. Precursorul caravanelor<strong>de</strong> presă <strong>de</strong> astăzi, la “JurnalulNaţional” al lui Marius Tucă, este nimeni altul <strong>de</strong>cât AdrianPăunescu. Trimitea câte o săptămână sau două ziariştii să colin<strong>de</strong>ţara şi să re<strong>de</strong>scopere România. Ilie Purcaru ajunsese, prin anii 70,împreună cu respectivul ins la Buzău. E.V. susţine că, timp <strong>de</strong> osăptămână, el, cu Ovidiu Ioaniţoaia, Tudor Octavian şi şoferul PetricăStan au colindat moşia lui Tudor Postelnicu, şeful ju<strong>de</strong>ţului. NeaIlie n-a părăsit hotelul partidului, un<strong>de</strong> mânca şi sta <strong>de</strong> vorbă cu diverşiconvivi. La întoarcerea în redacţie, cele mai valoroase reportaje,<strong>de</strong> <strong>de</strong>parte, purtau semnătura genialului Ilie Purcaru.Pot spune că, fotoreporter fiind, o vreme, l-am însoţitpe teren spre a-i ilustra materialele. Niciodată nemulţumit, tot<strong>de</strong>aunavesel şi generos, <strong>de</strong>şi numai el ştia ce-i în sufletul lui, priveacu nesaţ oamenii şi realitatea. Aveau un cult pentru opera interbelicilor,iar în nenumărate <strong>de</strong>plasări refăcea drumurile echipelor sociologiceale marelui Dimitrie Gusti. Între altele, Dimitrie Gusti, ieşeanfiind, <strong>de</strong>venise Fiu al satului oltean Goicea Mare, sat care l-a mai datRomâniei şi lumii pe inginerul Ştefan Manea, creatorul a aproape 200<strong>de</strong> invenţii pentru sănătatea naturală al cărei ilustru <strong>de</strong>scoperitorcontemporan este.www.oglinda<strong>literara</strong>.roPoezie sărăcieMăria Sa Ilie Purcaru a <strong>de</strong>butat <strong>de</strong> tânăr ca poet şi s-a oprit,spre a nu avea mai multe necazuri <strong>de</strong>cât putea duce într-o epocă neprielnică.Coleg cu Nicolae Labiş la Şcoala <strong>de</strong> literatură “Mihai Eminescu”,a renunţat, <strong>de</strong> bună voie, la poezie. El a lansat sintagma“Pozie sărăcie, reportaj avantaj”. Cu banii puţini <strong>de</strong> atunci, avantajeleerau minime, se înţelege. Totuşi, cărţile lui <strong>de</strong> reportaje stau mărturieasupra imensului său talent. A primit şi multe premii ale UniuniiScriitorilor, dar reîntoarcerea la poezie s-a produs abia după 1990.“Bunica Beps” este volumul ce a premers altei cărţi <strong>de</strong> versuriprefaţată <strong>de</strong> Marin Sorescu – “Mausoleul bunicii BEPS” (1999).Mai anii trecuţi, graţie inimosului Ioan Barbu, scriitor şi patronul ziarului“Curierul <strong>de</strong> Vâlcea”, publica în suplimentul “Curierul literar”.Plus un volum bilingv “Poeme”, apărut la Editura ”Antim Ivireanu”,a cărui versiune în limba franceza aparţine tot regretatului Ilie Purcaru,francofon convins şi vorbitor al limbii lui Voltaire. Cartea sa <strong>de</strong> căpătâi,lansată la Râmnicu Vâlcea şi la Paris, două capitale ale culturii iubite<strong>de</strong> olteanul născut pe plaiuri vâlcene.Bunii şi Marii Români, la CeruriDin stirpea marilor români, Ilie Purcaru nu putea să fie <strong>de</strong>altă parte a barica<strong>de</strong>i <strong>de</strong>cât cu corifeul Josif Constantin Drăgan. Euînsumi, am primit <strong>de</strong> la Milano “Istoria literaturii române” <strong>de</strong> GeorgeCălinescu, republicată acolo <strong>de</strong> părintele şi fondatorul revistei nemuritoare“Naţiunea”, graţie unei recomandări a lui nea Ilie. Peatunci, am primit-o acasă, în România adică. Am putut să-i mulţumescMarelui Maestru al Culturii Române Josif Constantin Drăgan, abiadupă 1990. Atunci când, la rugămintea directorului “Naţiunii, creator <strong>de</strong>ziare şi reviste Ilie Purcaru, m-am <strong>de</strong>plasat în str. Dr. Lister nr. 6, sprea-l imortaliza pe acela care i-a fost mentor lui nea Ilie şi multor românia<strong>de</strong>văraţi. Cei doi grăbiţi – Josif Constantin Drăgan şi Ilie Purcaru –refac la Ceruri un cuplu <strong>de</strong> Buni şi Mari Români. Dumnezeu să-I odihneascăîn Pace!
NOTE DE LECTURĂÎn „durerosul înăuntru, <strong>de</strong> afară” al poetului Nicolae GâlmeanuÎn esenţă, volumul <strong>de</strong> poezie „Mirele pietrei”<strong>de</strong> Nicolae Gâlmeanu apărut într-o ediţie admirabiltipărită <strong>de</strong> Societatea Scriitorilor Militari2005, rămâne unic în peisajul poeziei buzoieneprin „eleganţa şi sobrietatea” regală a versului, câtşi prin aura religioasă a scrierii, pentru lexicul folosit:impunător şi comunicativ. Pentru poetul NicolaeGâlmeanu, alchimia verbului: („cruceacuvântului” pe care într-o zi îl va scrie), magia şiputerea cuvântului în „ieslea cuvântului” un<strong>de</strong> avisat şi a iubit, înseamnă corespon<strong>de</strong>nţă între materieşi formă, între sonoritatea şi ecoul vocalelordin cuvinte, între jocul barbian al sensurilor şi iniţiereaargheziană din lăcaşul creaţiei lui Dumnezeucând, „dumicam cu dumnezei în cuvinte”(superbă şi îndrăzneaţă rostire). Dincolo <strong>de</strong>pânza vremii, cu reminiscenţe „din atmosfera şimăreţia tragediilor greceşti” – după Liviu Vişan -,Nicolae Gâlmeanu este un poet cunoscător al înaintaşilorfascinaţi <strong>de</strong> tăcerea şi religia versurilor: „Cu găvanelegoale merg luminat cu Homer <strong>de</strong> mână/De parcă am trece amândoiMarea Roşie prin poezie” (Cina fără taină) Şi atunci să nu te întrebi:câte înfrângeri nu l-au costat pe poet într-o viaţă „cât să încapăscânteia noastră <strong>de</strong> soartă” în ea? Când se simte singur: „sunt ovioară uitată în ştreang/cântând, în neştire, într-un abator”, adicămult mai aproape <strong>de</strong> prăpastia lumii <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> Dumnezeu, poetul îşiasumă întreaga cunoaştere ca pe un reazem pentru semenii săi lăsaţimult în urmă, nehotărâţi în a-şi urma discipolul, şovăitori şipradă vicisitudinilor <strong>de</strong> tot felul. „N-am vreme, Doamnă, <strong>de</strong>icoane/De false chipuri pentru zei/Să-ţi tulbur castele nirvane/Dintrupul meu, ce suflet vrei?” (Din trupul meu) Închipuiţi-l pe acestpoet: singur cu lumea din lăuntrul său „un cerşetor <strong>de</strong> tăcere lamasa unui capăt <strong>de</strong> pod” şi un<strong>de</strong>, „aud melcii în calcinate cochiliiplesnind”… Un<strong>de</strong> e (c)El -„unul dintre noi va fi cel ales”- care să-ţiarate fie şi la scânteia amnarului, frumuseţea omului, măreţia pecare i-o <strong>de</strong>scifrează acest poet? Viaţa m-a învăţat să mă îndreptspre acel poet şi acea poezie care îmi va suplini acea scânteie, dinteama <strong>de</strong> a nu rătăci prin întunericul acestei lumi şi a nu da <strong>de</strong> nimeni.Poetul pare a fi <strong>de</strong> acord cu cititorul său: „Să vadă ce se ascun<strong>de</strong>în acel univers/Să se înfurie şi să râdă sardonic,/Şi să seînspăimânte,/când <strong>de</strong>scoperind golul din piatră, va trebui să se închinetrădării/Fiecare cu câte un sfânt uitat, mort în spate” (Sfântuldin spate) Din acest mod <strong>de</strong> a scrie poezie, Nicolae Gâlmeanu iesemai întărit <strong>de</strong> zăpada gândurilor pe care ni le aşterne dinainte: „Totmai sărac, din tulburi zaveri, la zarul meu <strong>de</strong> nenoroc/Nimeni <strong>de</strong> pepământ nu m-a văzut că port cu mine grijania crucii/Pe care am fostrăstignit…” Şi nu ai cum să nu-i simţi vocaţia contemplaţiei pentrufarmecele din încremenirea pietrei, şi pe care dalta poetului nu seNOI PERSPECTIVE ALE DIALOGULUI INTERCULTURAL ÎN EUROPAMai mult <strong>de</strong> 600 <strong>de</strong> participanti din intreaga Europa sinu numai s-au adunat la 17 noiembrie, la Paris pentrua evalua efectele Anului European al Dialogului Intercultural2008, in conferinta <strong>de</strong> incheiere “Noi perspectiveale Dialogului Intercultural in Europa”. Prin sute<strong>de</strong> proiecte si activitati comunicate si diseminate peparcursul acestui an, campania a reusit sa trezeascainteresul si sa creasca constientizarea asupra importanteisi a beneficiilor dialogului intercultural pe totintinsul Europei. Bazat pe acesata experienta, obiectivulconferintei <strong>de</strong> astazi il constituie chiar o privireasupra viitorului Europei prin prismadiversitatii culturale.Tudor Cicuîncumetă a le <strong>de</strong>zvălui, ca pe „Florile <strong>de</strong> piatră”ale lui Prokopiev: „Apoi a dat, Doamne, zavistianturme şi a rupt fiecare anafură din piatră/S-oarunce, să se salveze <strong>de</strong> păcat, dar piatra arămas <strong>de</strong>şartă/Hidoasă şi goală, nimeni nu maiputea s-o arunce în trupul său spart/Cântând în litaniipăgâne jertfa iubirii cu un dumnezeu bard”(Mirele pietrei) Rostul poetului e să ia asupra samarea suferinţă din încremenirea materiei, ca şicum piatra-materie („când <strong>de</strong>vine hrubă şi cântece”)ar fi sufletele noastre reîntoarse în somnulmateriei. „Până într-o zi, când va veni un copil cucustura/Şi va da drumul din bolul acela <strong>de</strong> muzeu,izvoarelor/Împlinindu-se scriptura” (În Colţi). În tâlculunor astfel <strong>de</strong> versuri, revelaţia cititorului esteimprevizibilă: dacă poetul ştie totul <strong>de</strong>spreaceastă lume împietrită, în care numai iluminareasa poate avea acces? „Pentru că poetul este unincomod,/iar virtutea lui este să nu sufere/Morala,să fie bolnav <strong>de</strong>cât toţi mai bolnavii ca el/Şi să nu afle niciodată pecare pat <strong>de</strong> boală/Rămâne să-şi <strong>de</strong>a sufletul”. Atunci, gândurile lui,i-au <strong>de</strong>scifrat acesteia Universul, şi numai el, poetul, a înţeles zăcământulfirii umane din acest univers, iar aplecarea spre poezienu-i altceva <strong>de</strong>cât topirea sa în acest creuzet universal. Ar mai ficeva: mai mult <strong>de</strong>cât tăria gândului nostru <strong>de</strong>cupat în somnul materieila care făceam vorbire; poetul e însă un visător-vizionar „călăreţulce-au<strong>de</strong> cum îl nechează <strong>de</strong>-acolo caii-n căpăstru”. Să-lcităm: „Visam uneori că voi fi giuvaierul celui mai <strong>de</strong> preţ chihlimbar/Darnopţile mele s-au lepădat <strong>de</strong> lumina pe care o aşteptam laaltar”. În fiecare vers îl simţi pe poet cerşind (umbra lui din icoană)„că eu sunt doar piatra cu care loviţi”, cerşind cu flaşneta versuluisonor la porţile cetăţii în care şi tu cititorul, ai vrea să intri alături <strong>de</strong>poet , triumfal ca Nichita cu şoimul pe umăr: „Vei căuta în zadar sămă-ntorc, târându-mă prin calendar/Precum un vis <strong>de</strong> vierme-n ver<strong>de</strong>ledin frunze/Şi nu vei şti că eu băusem <strong>de</strong>mult otrava ta <strong>de</strong> har”(Numai semnul) Versul său seamănă cu o rugăciune spusă în chiliapoemului în care s-a zidit voluntar şi din care în orice parte arlua-o, nu poate fi lecuit sufleteşte <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> iubirea lui Dumnezeu pecare îl şi invocă: „Că va veni ziua când umbra lui va speria lumea<strong>de</strong>-atâta abis/iar rugăciunea îi va fi furie, revoltă şi chin/Şi lumea vauita cum să i se închine. Amin!” (Rugăciune). Nicolae Gâlmeanueste poetul (care şi-a văzut „muntele <strong>de</strong> pământ, cărat pe picioare…şi nici poarta nu se mai zărea-n nici-o zare”); el cunoaşte bine acesttărâm magic al poemului, pentru că a fost unul dintre martorii când,„pe rând, au venit meşterii, să se aleagă locul <strong>de</strong> mănăstire” şi <strong>de</strong>la el ne va rămâne sublimul în<strong>de</strong>mn: „Hai să fugim, Don Quijote, îndurerosul înăuntru, <strong>de</strong> afară” pentru a rămâne cu înţelepciunea, <strong>de</strong>prin<strong>de</strong>rileşi lumea şi lumina zorilor în poezie.Anul European al Dialogului Intercultural a mobilizatactori importanti, politicieni, precum si organizatii ale societatiicivile din sfera <strong>de</strong> interes, din intreaga Europa. Panaacum, in Europa au avut loc 524 <strong>de</strong> evenimente nationale sipeste 406 proiecte au fost implementate, iar Statele Membreau nominalizat 91 <strong>de</strong> ambasadori nationali. In Romaniaambasadori ai Dialogului Intercultural sunt: Maia Morgerstern,Sandra Pralong, Damian Draghici, Horvath Andor siOvidiu Pecican.Pentru a marca incheierea acestui an, Prese<strong>de</strong>ntiaFranceza si Comisia Europeana a organizat in perioada 17– 19 noiembrie la Centrul Pompidou in Paris, conferinta “Noiperspective ale Dialogului Intercultural in Europa”. Printre referentiChristine Albanel, Ministrul francez al Culturii si Comunicarii,Ján Figeľ, Comisarul European pentru Formare,Educatie, Cultura si Tineret, Jean Pierre Jouyet, Secretarul<strong>de</strong> Stat francez pentru Afaceri Europene precum si membriiai Parlamentului European.Alina CostachePR Managerwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3969
ESEULIBERTATEA DE A NU FI LIBER3970Mărturisire <strong>de</strong> credinţăJean – Paul Sartre scriaun<strong>de</strong>va, în legătură cu poporulsău, că niciodată s-ausimţit francezii mai liberi ca înperioada ocupaţiei germane.Adică, tocmai atunci cândcizma nazistă mărşăluia, sfidător,pe bulevar<strong>de</strong>le încărcate<strong>de</strong> istorie ale Parisului şicând cuvintele metalice alePaul Spirescu milităroasei limbi germane îşiînfigeau pumnalele lor închiar eternitatea pânzelor expuseîn Montmartre şi a sufletelor nobililor <strong>de</strong> sânge şi <strong>de</strong>spirit plecate în Cimitirul Pere Lachaise să se odihneascăpuţin, tocmai atunci, în momentele acelea <strong>de</strong> grea cumpănă,fiecare francez în parte a hotărât să se întoarcă la sine, socotindcă sosise cu a<strong>de</strong>vărat vremea <strong>de</strong> a alege. Pentru călibertatea înseamnă, în primul şi în primul rând, alegere interioară.În momentele acelea <strong>de</strong> o dramatică măreţie, fiecare<strong>de</strong>scoperindu-se pe sine în celălalt şi <strong>de</strong>scoperindu-l pe celălaltîn sine însuşi, francezii Rezistenţei au înţeles şi şi-auasumat paradoxul eroic al unei libertăţi absolute, instituitetocmai printr-o absolută, cutremurătoare constrângere.Numai că nu este cazul să ne grăbim şi să conchi<strong>de</strong>mcumva că încercatul popor francez ar trebui să-i fie recunoscătortocmai lui Hitler, pentru ocazia oferită <strong>de</strong> a-şi fi re<strong>de</strong>scoperitlibertatea şi <strong>de</strong> a fi pus-o să lucreze conformpropriului ei temei: libertatea autentică nu-şi poate avea temeiul<strong>de</strong>cât în ea însăşi şi, dacă este a<strong>de</strong>vărat că nu poţi filiber <strong>de</strong>cât raportându-te la o constrângere oarecare, tot atât<strong>de</strong> a<strong>de</strong>vărat este şi că poţi fi constrâns fără a reuşi vreodatăsă <strong>de</strong>vii liber.Trebuie să treacă timp şi poate că trebuie să curgăsânge, până când o oarecare constrângere exterioară fiinţeiumane să fie asimilată şi să se transforme în vâlvătaie interioarăpură, capabilă a <strong>de</strong>clanşa aventura libertăţii. Aventurăcare, totuşi, s-ar putea să nu se <strong>de</strong>clanşeze niciodată. A fi şia trăi nu este totuna!Să încercăm a ne aduce aminte propria noastră viaţă petrecutăîn anii <strong>de</strong> teroare ai comunismului: nici o rază <strong>de</strong> luminăaproape că nu se mai întrezărea, niciun zâmbet interior,nici o speranţă. Umblam abulic pe străzi fără să mai ve<strong>de</strong>mpe cineva, opt, sau zece, sau douăsprezece ore <strong>de</strong> serviciu,interminabile cozi la pâine şi la laptele pentru copii, priviriexagerat - iscoditoare în jur, apoi casa, dulcea casă între zidurilecăreia vara te sufocai <strong>de</strong> căldură şi iarna tremurai <strong>de</strong>frig, apoi două ore <strong>de</strong> televiziune, invariabil <strong>de</strong>spre uriaşelerealizări ale “epocii <strong>de</strong> aur” , apoi opt ore <strong>de</strong> somn fără vise,obligatoriu fără vise, pentru că visul este o apucătură micburgheză,tovarăşe, totul se <strong>de</strong>rula în mod mecanic, automat,ca şi cum viaţa însăşi n-ar fi fost nimic altceva <strong>de</strong>cât unuriaş mecanism pe care nu-l poţi înţelege şi care, la rândullui, nu vrea să te înţeleagă.Şi totuşi, văzută pe dinăuntrul ei, cât <strong>de</strong> cuprinzătoare şi<strong>de</strong> plină <strong>de</strong> a<strong>de</strong>văr mai era viaţa aceea! A înţelege înseamnăwww.oglinda<strong>literara</strong>.roa iubi ! Iar noi iubeam viaţa aceea, aşa cum era ea , păcătoasăşi dramatică şi plină <strong>de</strong> înfrângeri, o iubeam şi ne dăruiamei cu disperare mută, fără să-i cerem nimic în schimbşi, mai ales, fără speranţa <strong>de</strong> a găsi vreodată un sens în nodurileîncâlcite ale urzelii ei.De fapt, am început s-o iubim abia atunci când am <strong>de</strong>scoperitacest a<strong>de</strong>văr elementar care stă şi chiar trebuie săstea la temelia oricărei construcţii spirituale durabile, căexistă totuşi un sens ascuns al oricărei lipse <strong>de</strong> sens, şică, până la urmă, dacă ai suficientă putere lăuntrică, dacăştii să porţi cu tine mereu istovitoarea povară a curajului <strong>de</strong>a te război până şi cu zeii, poţi să-ţi dobân<strong>de</strong>şti acea linişteinterioară <strong>de</strong> care ai nevoie ca <strong>de</strong> oxigenul pe care-l respirişi poţi converti în libertate orice constrângere şi orice unealtănetrebnică a fatalităţii.În dimineţile, fascinantele noastre dimineţi ale confruntăriifiecăruia cu sinele său îndărătnic, <strong>de</strong>scopeream,aproape socratic, că ne pre<strong>de</strong>termine un a<strong>de</strong>văr ascuns cugrijă în cele mai intime firi<strong>de</strong> ale sufletului, poate că însuşiDumnezeu a <strong>de</strong>cis că e mai bine să fure din Rai pomul Cunoaşteriişi să-l replanteze în noi.Eram, <strong>de</strong>sigur, fericiţi, dacă fericire se poate numiaceastă beatitudine molipsitoare a trezirii din Somnul Dogmatic.Descopeream, cum s-ar spune, că singura libertateautentică este cea clădită <strong>de</strong> fiecare în propriul său sine şi căacea libertate colectivă promisă mincinos <strong>de</strong> mai marii zileieste un nonsens, aşa ca i<strong>de</strong>ea absurdă a unui cerc – pătratsau a unei pisici mâncate <strong>de</strong> şoarece.Iar noi eram cu a<strong>de</strong>vărat liberi, tot aşa cum liberi eraufrancezii <strong>de</strong>scrişi <strong>de</strong> Sartre, cărora naziştii chiar nu aveau cele face, pentru că nu poţi uzurpa nici cu cizmele, nici cu tancurile,nici în vreun alt fel, o istorie atât <strong>de</strong> măreaţă şi o culturăpe măsura ei.Poetul Kahlil Gibran , în tulburătorul său poem <strong>de</strong>spre libertate,ne învaţă că nu vom putea scăpa niciodată <strong>de</strong> Tiranie,dacă, mai întâi, nu l-am ucis pe Tiran în înseşi sufletelenoastre. Dar, mă întreb, există şi vreun alt Tiran, afară <strong>de</strong>cel care ne sălăşluieşte în propriile suflete? Oare Hitler,sau Stalin, sau caricatura noastră <strong>de</strong> Tiran , chiar auexistat cu a<strong>de</strong>vărat?Iată, <strong>de</strong>ci, cum lucruri care ne par în<strong>de</strong>obşte simple îşipot <strong>de</strong>zvălui sensuri noi şi ascunse, fără <strong>de</strong> care orice tentativă<strong>de</strong> pătrun<strong>de</strong>re în A<strong>de</strong>văr <strong>de</strong>vine o imposibilitate principială.Putem trăi o viaţă întreagă cu iluzia că ne sufocă purşi simplu marea tiranie a lucrurilor exterioare, interdicţii sociale,convenţii pseudo-morale , până să ne dăm seama că,până la urmă, toate acestea sunt, <strong>de</strong> fapt, <strong>de</strong>-a dreptul irelevanteşi că singurele, a<strong>de</strong>văratele noastre constrângerisunt cele care ne provin din interior.Iar a<strong>de</strong>vărata noastră libertate nu are nicio legătură cutrecătoarea lume a cauzalităţii externe, fiind, <strong>de</strong> fapt, conştiinţalibertăţii.Risc <strong>de</strong> bunăvoie afirmaţia că Nietzsche <strong>de</strong> fapt nu a înţelesmare lucru : libertatea propusă <strong>de</strong> el nu este <strong>de</strong>câtun biet surogat.Singurii cavaleri ai libertăţii absolute, cunoscuţi <strong>de</strong>istorie sunt mai întâi Socrate, atunci când şi-a băut <strong>de</strong>bunăvoie paharul cu otravă, iar apoi Iisus, atunci cândşi-a dat duhul, răstignit pe cruce.
TEATRUACTUL I. ŢIPĂTULMarilena Lică-Maşala(fragment)SINGURĂTATE, ŞOTRON ŞICOMPASIUNEDecorul reprezintă o încăpere oarecare,goală. De un<strong>de</strong>va din dreapta, se au<strong>de</strong> cântândEdith Piaf, „Rien, je ne regrette rien“! Pezidul din spate, se află o reproducere mărităla scară naturală a picturii „Ţipătul“, <strong>de</strong> EdvardMunch.În scenă intră Tudora, 50 <strong>de</strong> ani, fizic plăcut,păr tuns foarte scurt, aspru, grizonat, talieminionă, durdulie. Este îmbrăcată cochet, elegant.Fustă lungă, din dantelă albastră, mulatăpe talie şi largă spre poale. Un maieuelegant <strong>de</strong> vară, mulat pe bust, îi pune în evi<strong>de</strong>nţăsânii, frumoşi, apetisanţi. Fardată discret.Cercei lungi, din argint, cu perlă. Pebraţul drept poartă o brăţară tip egiptean, dinargint; pe cel stâng, o brăţară din alpaca, peruană.Mai poartă trei inele prinse într-o nară.Stă <strong>de</strong>sculţă, un timp, în mijlocul încăperii.Pare <strong>de</strong>rutată. Nu înţelege un<strong>de</strong> se află şi cuma ajuns aici. Face câţiva paşi, pe vârfuri, ca obalerină, spre stânga, spre dreapta. Parcă arvrea să prindă ceva. Nu reuşeşte. Muzica încetează.Tudora se aşează jos, pe o rogojină,căutând poziţia „Gânditorului <strong>de</strong> la Hamangia“!Pare copleşită <strong>de</strong> neîmplinirile trecutului,<strong>de</strong> neiubirile prezentului, <strong>de</strong> anii pe care îi are<strong>de</strong>ja, <strong>de</strong> lipsa <strong>de</strong> perspectivă a viitorului. Îşipune mână <strong>de</strong>aptă streaşină la ochi. Caută,în <strong>de</strong>părtare, repere. Priveşte în dreapta. Priveşteîn faţă. Îşi pune ochelarii <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re. Refacegesturile.TUDORA: Nimeni!(Schimbă mâna. Se uită neliniştită împrejur.Priveşte în faţă, priveşte în stânga,fără grabă.)Nimeni!(Se ridică. Neliniştită, către public):Parcă aş fi în primele zile ale Genezei!Nici urmă <strong>de</strong> suflet viu 1 !(Îşi ia ochelarii <strong>de</strong> la ochi. Priveşte înspate. Ve<strong>de</strong> „Ţipătul”.Fericită, aleargă spre portret. Îşi trecepalma dreaptă, încet, cu compasiune, cutandreţe, pe buzele gurii larg <strong>de</strong>schisă, careţipă. Priveşte spre public, arătând cu mânadreaptă pictura. Exclamă):O femeie!(Arată pictura, cu <strong>de</strong>getul, sacadat, înritm cu cuvintele.)Aici se află o femeie!(Mirată, <strong>de</strong>rutată, priveşte în jur. Interogativă):Oare când a fost o seară şi apoi o dimineaţă?Oare când a trecut o zi, <strong>de</strong> s-a înduratZiditorul să aducă o femeie 2 ?(resemnată)Mă rog, mister. Dar, nu eu distrug corola<strong>de</strong> minuni a Lumii 3 !(Îşi mişcă buzele, încercând să imite ţipătulfemeii)E o femeie care ţipă!Priveşte pictura. Îşi retrage mâinile. Ve<strong>de</strong><strong>de</strong>senat un şotron. Bate, <strong>de</strong> câteva ori, dinpalme. Se bucură. Caută un ciob şi începe săse joace. Sare pătrăţelele şotronului, fericită,ca un copil, rostind:Nu mai sunt singură!Când rosteşte „singură“, este <strong>de</strong>ja cu picioareleîn căsuţele 4-5. Continuă să exclameşi sare pătrăţelele 6, 7-8.Lângă mine este…(face pirueta <strong>de</strong> întoarcere în căsuţele7-8)O femeie!(are o ezitare; se opreşte în căsuţa 6)Care ţipă!(vrând să pară indiferentă, sare în căsuţele4-5)Şi ce dacă ţipă?! Important e că numai sunt singură!(Este cu picioarele în căsuţele 4-5. Seopreşte,gânditoare. Aruncă ciobul. Iese din şotron.Priveşte în jur, întrebătoare):Dar, <strong>de</strong> ce ţipă această femeie?(Întreabă sala):Ştie cineva <strong>de</strong> ce ţipă această femeie?Brusc, fuge spre portret. Îl cercetează cumultă atenţie, cu compasiune, pipăind cu <strong>de</strong>getelerăsfirate gura larg <strong>de</strong>schisă, cât unţipăt. Mângâie „Ţipătul”. Strânge apoi <strong>de</strong>getele,se opreşte din mângâiere, apăsând pegura femeii, ca şi cum ar vrea să o astupe.Bate din picior, poruncitoare:Taci, Femeie! Taci! Nu mai ţipa! Nu maiţipa! Nu mai ţipa!(Reia monologul, calmă, cu un ton cald,împăciuitor, amical)Ţipi <strong>de</strong>geaba! Nu vezi că nu te au<strong>de</strong> nimeni?Suntem doar noi două aici! În pustiietateaasta.Îşi <strong>de</strong>sprin<strong>de</strong>, cu regret, mâna <strong>de</strong> pe pictură,eliberând „Ţipătul”. Ridică din umeri, anepăsare, în<strong>de</strong>părtându-se uşor <strong>de</strong> zid.Mă rog, poţi să şi urli, dacă vrei! Însă, îţispun eu, nu are sens. Nu te ve<strong>de</strong> nimeni! Nute au<strong>de</strong> nimeni! Poate doar cei doi tineri…(priveşte în spate, arătând spre tablou)Aceia din spatele tău! Sunt singurii maiaproape <strong>de</strong> tine.Dar se sărută.Nu au cum să te vadă.Sunt îndrăgostiţi.Eh! Când eşti îndrăgostit, nu vezi, nuauzi, nu înţelegi...Îşi prin<strong>de</strong> fusta cu graţie, cu mânastângă, face o reverenţă cu braţul drept şi porneştevalsând, răsucindu-se, în piruete, sprezid.Eu ştiu cum e... Am fost şi eu îndrăgostită….Cebine e!Dragostea cre<strong>de</strong> totul!Dragostea nădăjduieşte totul!Dragostea suferă totul! 4Am iubit! Oare ai iubit şi tu?„ŢIPĂTUL“: Normal! Ca orice femeie. Altfel,vorbeşti ca din scripturi! Îmi aminteşti <strong>de</strong>Pavel şi <strong>de</strong> corinteni!TUDORA (mirată că au<strong>de</strong> vocea, seopreşte din vals): Miracol! Are grai!(pentru a nu strica vraja, şopteşte maimult ca pentru sine)Mai există miracole pe acest pământ, înaceastă ţară?(ca<strong>de</strong> în genunchii, face semnul Crucii,îşi ridică mâinile către Cer):Vorbeşte, Doamne, căci roaba Ta ascultă5 !(Se ridică; priveşte „Ţipătul“.)A! Înţelegi bine româneşte! Mă bucur.Dă-mi voie să mă prezint: Tudora Dumitraşcu.De profesie: femeie părăsită recent <strong>de</strong> iubitulei. Nu-ţi fie teamă. În mine poţi avea încre<strong>de</strong>re.Te cunosc. Eşti „Ţipătul“ lui EdwardMunch. Pictorul norvegian. Te-am cunoscut înurmă cu 20 <strong>de</strong> ani, în casa unui profesor <strong>de</strong> filozofie.El mi-a vorbit prima oară <strong>de</strong> tine şi <strong>de</strong>autorul tău.(Interogativă, curioasă)Iartă-mi indiscreţia!„ŢIPĂTUL“: Ce te face să crezi că sufărdin cauza unui bărbat ?TUDORA (discutând firesc): Păi, pe chipultău se ve<strong>de</strong> zădărnicia căutărilor! Şiapoi, ce femeie ar veni <strong>de</strong> bună voie înacest hău blestemat, dacă ar fi aflat un bărbat<strong>de</strong>mn <strong>de</strong> iubirea ei, printre oameni? Te înţelegprea bine.„ŢIPĂTUL“: Ce intuiţie! Se ve<strong>de</strong> că viidintr-un secol emancipat!TUDORA: Emancipat? Secolul meu?Aş! Femeie! Doamne, ce mult semeni cumama mea! Doar tehnic a evoluat. S-amo<strong>de</strong>rnizat. S-a rafinat. S-a atomizat. S-a nuclearizat.S-a informatizat. Afectivitatea fiinţelorumane a stagnat. Este chiar în regres! Nicinu ştii câtă indiferenţă zace în jur!(coboară tonul, conspirativ, ducând un<strong>de</strong>get la buze)Şt! Vino mai aproape! Îţi voi spune unmare secret! Se apropie sfârşitul lumii!„ŢIPĂTUL“ (îngrijorată): Vai, mie! Deun<strong>de</strong> ştii? Eşti sigură?TUDORA (cu acelaşi ton conspirativ, darhotărât): Da… Sunt semne! Evi<strong>de</strong>nte!„ŢIPĂTUL“: Hai, te rog, nu mai fi aşamisterioasă! Spune-mi şi mie semnul! Nuspun nimănui!TUDORA (cu vehemenţă): A, nu! Nuwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro3971
TEATRUspun! Trebuie să rămână secret!„ŢIPĂTUL“: Nu spun nimănui! Promit! Şitu poţi avea încre<strong>de</strong>re în mine.TUDORA (îngăduitoare): Bine, tu fiindprietena mea, ţie pot să-ţi spun!(accentuând cuvintele)Indiferenţa bărbatului faţă <strong>de</strong> femeie! Încreştere exponenţială! Ăsta e semnul! E prăpăd!„ŢIPĂTUL“: Nu înţeleg. Cum s-a pututajunge la război între bărbat şi femeie?Nu s-a bucurat, el, omul, atunci, în vechime,când ea i-a fost adusă? Nu el a fostacela care a exclamat: „Iată în sfârşit aceeacare este os din oasele mele şi carne din carneamea“ 6 ? Nu i s-a dat ei numele lui 7 ? Nu auei nevoie unul <strong>de</strong> celălalt? Stă scris că omul seva lipi <strong>de</strong> femeie şi se vor face un singur trup 8 !TUDORA: Mă rog, eu nu sunt atât <strong>de</strong> religioasăca tine, dar pot să-ţi spun cum se petreclucrurile. În prezent. În actualitate. Încotidian. Bărbatul: nu mai poate face faţă pretenţiilorfemeii. Femeia: nu mai e dispusă săîndure.„ŢIPĂTUL“: Asta e o noutate! De ce?TUDORA: Pentru că ea e menită să-şicaute trupul biblic din care a fost <strong>de</strong>sprinsă!Şi, fie vorba între noi, cum poţi să-l mairecunoşti pe omul peste care a fost trimissomnul adânc ca să fii luată coastă din coastelelui, şi făcută femeie pentru a fi adusă lui,omului 9 , din mulţimea <strong>de</strong> bărbaţi asemănătoridin zilele noastre? Iată! Asta e cruda realitate.„Înălţimea sa“ nu acceptă însă i<strong>de</strong>ea şi sepoartă barbar.„ŢIPĂTUL“: Vai, mie! Iar ea ce face? Iarăşistă cu mâinile în sân?TUDORA: Nu. De data asta îi răspun<strong>de</strong>şi conflictu-i gata! Războiul sexelor!Sfârşitul lumii, ce mai! Restul…!(o priveşte cu subînţeles)Sper că ştii să taci, nu?„ŢIPĂTUL“: Ehei, eu am avut multe <strong>de</strong>învăţat din lecţiile istoriei!TUDORA (privind-o admirativ): Văd!Câtă înţelepciune la o femeie! De ce-mi facgriji? Tu însăţi eşti curat camoriană! Iniţiaţii,doar, ar putea <strong>de</strong>codifica tăcerile tale aramaice!(cu un gest <strong>de</strong> indiferenţă)Nu-mi pasă dacă mă au<strong>de</strong> careva, <strong>de</strong>şiîmi pot auzi vorbe, păgâne, dar nu vreau săcreez panică! Dacă vine sfârşitul lumii, săvină! Eu, una, nu cred!„ŢIPĂTUL“: Ce spui tu, Tudora? Păi,dacă nu lumea se sfârşeşte, atunci cine?TUDORA (se apropie <strong>de</strong> „Ţipătul“, coborândvocea): Doar Homo sapiens şicivilizaţia lui sunt în pericol. Da!„ŢIPĂTUL“: Cum aşa? La numai o sută<strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> la apariţia lui? Ce te face săcrezi asta?TUDORA: Nu e evi<strong>de</strong>nt? A <strong>de</strong>turnat scopulsacru al Genezei. Homunculus sapienssissimiconduc societăţile doar pentru ei. Nupentru umanitate!„ŢIPĂTUL“: Cine sunt aceştia? Iartă-miignoranţa, dar nu am auzit <strong>de</strong> ei!TUDORA: Nici nu aveai cum. Este o metaforăinventată <strong>de</strong> mine, un plural. Vai, ce inteligenta fost acest Homo sapiens! Foc!Savant celebru, ce mai! A făcut istorie! Păcatcă urmaşii lui s-au grupat în mod egoist şi elitist!Dar asta e o altă noapte din cele 1001 ces-au abătut asupra Pământului, în timpul dominaţieibărbatului! Bărbatul face, bărbatul<strong>de</strong>sface. Inventează reguli.(face un gest semnificativ)Mai bine să ne întoarcem la problemelenoastre <strong>de</strong> femei singure...„ŢIPĂTUL“: Mi se pare mie ori eşti supăratăpe Homo sapiens?TUDORA: O, la, la! Câte am eu să-i reproşez…!„ŢIPĂTUL“: Îmi spui? Sunt curioasă.TUDORA: Îţi dau numai două exemple.(cu ton melancolic, gândind în trecut.) La nivelindividual, mi-a asasinat un <strong>de</strong>ceniu <strong>de</strong> iubire!(accentuând silabele, rosteşte ironic): I-respon-sa-bi-lul!La nivel planetar (face un gest<strong>de</strong> mitraliere) a creat arma nucleară. (silabiseşte)Cu aceeaşi superbă i-res-pon-sa-bi-lita-te!(Cu ironie, făcând o reverenţă în faţaunui puternic, imaginar):Puterea lui: măsura nefericirii şi distrugeriinoastre!(arată cu <strong>de</strong>getul spre cap)El, Homo sapiens, cu inteligenţa lui, sclipitoare!(<strong>de</strong>scrie cu palmele, prin aer, un trup<strong>de</strong> femeie)Nu femeia…(face gestul <strong>de</strong> mitraliere)Nu! Pe umerii ei fragili duce doar povarapropriilor frumuseţi! Este vizibil că bărbatul inteligenta răspândit relele pe Pământ. Nu femeia,cum spun sexiştii!(Se înclină într-o parte, imitând o balanţă)Femeia a cerut tot timpul ocrotire, iubireşi stabilitate. Emoţională şi materială.(Se înclină în partea cealaltă, imitândalt taler al balanţei)Bărbatul a căutat tot timpul aventură şicunoaştere!(Revine, imitând două talere.)Cine o fi mai vinovat?„ŢIPĂTUL“: Vinovatul? Nu ştiu, dar eucred că femeia, luată fiind dintr-o formă <strong>de</strong> inteligenţăsuperioară lutului, este natural maiinteligentă <strong>de</strong>cât bărbatul. Tu eşti feministă,Tudora?TUDORA (cu o voce uimită): Păi, cumaltfel mai poate fi o femeie? (îngrijorată, cătrepictură) Dacă nu ne apărăm singure drepturile,cine vrei să o facă? Bărbatul?! Ei, aş! Elignoră Legile Creaţiei. Acum se cre<strong>de</strong> el Stăpânul!„Întunecimea sa“ doar s-a civilizat, nu şiarafinat şi sentimentele. Nu s-a emancipat!Ştiu prea bine ce-ţi spun!„ŢIPĂTUL“: Nu se poate! Refuz să cred!Mentalitatea bărbatului nu a evoluat în ultimii100 <strong>de</strong> ani?TUDORA: Prietenă! Dulce fiinţă! Eşti atât<strong>de</strong> suavă în uriaşa ta naivitate!(apăsând cuvintele) Bărbaţii secoluluiXXI nu sunt mai generoşi, mai capabili <strong>de</strong>compasiune, mai înţelegători, mai sentimentali,<strong>de</strong>cât bărbaţii secolului XIX! Capito? Vezidacă ai rămas o simplă pictură încremenită îni<strong>de</strong>aluri <strong>de</strong> purificare şi umanizare?„ŢIPĂTUL“ (protestând): Te rog! Eu amprimit o educaţie umanistă şi religioasă.TUDORA: Te cred. Şi eu am păţit la fel!Şi eu am fost crescută cu nevoia organică <strong>de</strong>a nu face rău celuilalt, fiinţă umană ca şi mine.(arată când spre dreapta, când spre stânga)Când mama, când tata, când bunicii materni,când bunicii paterni, când mătuşile, când unchii,când profesorii, când maeştrii spirituali,când prietenii, când poeţii, când filozofii, cândscriitorii preferaţi, toţi mi-au dat tot felul <strong>de</strong> sfaturi.Parcă îi văd!Din sală urcă un grup care o înconjoară,dându-i fiecare câte un sfat.MAMA: Să fii o bună creştină. Să aprinzican<strong>de</strong>la, dimineaţa.TATA: Să spui „Tatăl nostru“ şi să te închinicând pleci <strong>de</strong> acasă.UN BUNIC: Să nu-ţi fie teamă <strong>de</strong> oameni.Dezbrăcaţi, pot fi mai urâţi <strong>de</strong>câttine! Dar, să te temi <strong>de</strong> mânia Domnului!O BUNICĂ: Să-ţi pese <strong>de</strong> cei din jur.TATA: Să te fereşti <strong>de</strong> cei care beau, fumeazăşi nu se îmbracă <strong>de</strong>cent.O MĂTUŞĂ: Să-i ajuţi pe cei aflaţi înnecaz, să le dai o mână <strong>de</strong> ajutor.O BUNICĂ: Să fii bună. Să nu ne faci neamul<strong>de</strong> râs.MAMA: Să nu minţi! Să iei <strong>de</strong> la fiecaredoar ce e bun.UN UNCHI: Să fii sinceră. Să zi<strong>de</strong>şti.MAMA: Să fii castă. Virginatea este singurazestre a fetei!O BUNICĂ: Să fii mo<strong>de</strong>l <strong>de</strong> virtute. Să fiiloială bărbatului tău. Să fii fi<strong>de</strong>lă bărbatului tău.Să fii <strong>de</strong>votată bărbatului tău.UN UNCHI: Să nu îi laşi pe cei <strong>de</strong> lângătine să greşească.MAMA: Studiază! Fii premiantă! Pentrutine înveţi!UN PRIETEN: Nu renunţa la facultate!Depăşeşte-ţi condiţia <strong>de</strong> femeie. La cât eşti <strong>de</strong>inteligentă, poţi ajunge ministru.TATA: Să faci binele. Dacă poţi! Dacă nu,măcar să nu faci rău! Mai bine să înduri tu,<strong>de</strong>cât să faci rău cuiva.UN PROFESOR: Citeşte! Plăcerea dragosteidurează două minute, cu scuze cu tot!Plăcerea lecturii – toată viaţa!UN SCRIITOR: Afirmă-te în societate.Nu-ţi trăda i<strong>de</strong>alurile.O PRIETENĂ: Intră în politică. Apără femeile.MAMA: Iubeşte-ţi copilul.UN SCRIITOR: Să crezi în iubire.UN PROFESOR: Noi suntem bătrâni, numai avem timpul <strong>de</strong> partea noastră. Dar, voi!Voi trebuie să spuneţi a<strong>de</strong>vărul şi, mai ales,să-l scrieţi!TATA: Să ne cinsteşti memoria! Cândpoţi, treci şi pe la mormintele noastre, să neaprinzi câte o lumânare. Dacă nu ai timp,măcar să intri într-o biserică şi să ne aprinziacolo câte o lumânare!Grupul se retrage în sală.TUDORA (privind după grupul care dispare,cu ton interogativ, pentru sine): Mă întreb:pentru ce fel <strong>de</strong> societate m-or fi educat?(Cu un ton nostalgic, mişcându-se <strong>de</strong> colocolo).Cum să-ţi spun? În familia mea nu aveai<strong>de</strong> ales: ori făceai cum ţi se spunea, să ajungicineva, ori, mai bine, plecai <strong>de</strong> acasă. Nu existaucompromisuri. Nici nu se putea altfel. Pentrucă toţi impuneau respect. Cu ei, la mesele<strong>de</strong> familie, străbăteam istoria!3972www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
SONETE DIN OCULTrugăciuneAUnuidacsingur sâmbur nasadyanespus întuneric luminaazi mâine ieri trei zile <strong>de</strong>athwas not nothing immortaldin ce soare ne tragembombănind pe pământclaia din creştetuldacului vedic yoghinau <strong>de</strong>zbrăcat aumauire aur din maurpotopul consonantictreimea inexistenţeinefiinţa morţiinemoartea fiinţeiîn joacă te salvai <strong>de</strong> uscăciunenici ofilindu-te din ver<strong>de</strong>lipit pe zid în verandabisericii Sfântul Gheorgheape erau spre aummoarte maură mioarăfără m nu răsunăm treimeanu inhalăm upanişa<strong>de</strong>risipă misia piscupieici o ne e gura raiului plaia din himsa bisat în ahimsaaum în Capernaumabătută creştinimaculata concepţieiiiiiipe eşafodul nuurilordomnul daumnulinimi nemuritor aumoarte luminiicelor ceriul cărui plecămcentralitatea perfectă a morţiipe orizontala primului verscerul în centrul stanţeitoate neexistândmoartea are om aumtoate tot<strong>de</strong>aunarugăciuneAUnuidacpunte au om vocaleraag dakh strugureivnu era m nimic m-au audacul aum rugă raagtraducător din rik vedanici sâmburul luminiiîncă nu <strong>de</strong> viaţă dătătorcere ceriul DunăreGEORGE ANCAvăzduhul niciodatăa-l forma pe dumnezeuau zeu oase inimiiguru pro rugăciunea avea n-au fost aupersoana dintâia nefiinţei moarteace avea să fieaură taur autumndin ham cavaleresclupii corolă disensiuniila gura Piteivtăcea grai nurugăciune prinzăvoi spre pomiimiezului <strong>de</strong> noaptenaşterea morţiipostumitateamar marănecum auzimocultuldorioforşapte stroferostire oracolsus jos apă şesşişel el elau aumconsonantismtotalitaradumbreştecare pe careplecându-neinimile eraizeulîntrebaiNoe noian<strong>de</strong> ape ia focdare <strong>de</strong> sufletmoşind isvorînvierea vieţiiviviice nu se daselumii fericireşes este esseeşeese in<strong>de</strong>urel vieţii el zeiistătut-auscânteieapaînvietu el eu zeuînainte <strong>de</strong>-a fice n-a fostel este el dănumai omulmântuitomenireîntrebareIosuaIsaiaOseacântărilear<strong>de</strong>rileînvierileviiiixinima karunavrăji compasiuneteismul vânturilorcântul lui Brahmadătător <strong>de</strong> viaţădătătător <strong>de</strong> sufletdătător <strong>de</strong> ochivecinicul repaosdin nelumină în ochikarma nemorţiinimic nemuritorcerşeştiintrareanirvanaxconsonantism biblicvocalism vedicputeri scânteiiputeri ucigaşuluiîn orice omun duşmanpe mine însumi anu mă mai cunoaşteopt facereaopt sâmburele<strong>de</strong>schiolăriisine-miinemirâdăwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3973
LES MAJESTEMarian Popa în liniştea <strong>de</strong>după furtuna Istoriei…De patru ani şi jumătate, Marian Popa (n. 15 sept. 1938)s-a retras într-o tăcere totală. După ce a publicat Istoria (2001) şiacel Adaos explicativ, Avocatul diavolului (Marian Popa în dialogcu Marius Tupan, 2003), a urmat o tăcere totală. Mai mult chiar, aurmat o ocultare, cu tâlcul ei. Autorul şi-a schimbat şi domiciliul, fărăsă <strong>de</strong>zvălui cuiva noua sa rezi<strong>de</strong>nţă; cei care i-au trimis, din 2004,cărţi sau scrisori, şi-au văzut corespon<strong>de</strong>nţa returnată. „O tăceresfidătoare!” a scris cineva. O tăcere lucrătoare, glăsuitorul! Zicemnoi.Cândva, într-o mărturie, Marian Popa a notat: „Am avutfoarte multe lucruri <strong>de</strong> făcut şi n-am mai avut timp să ţip în public.Erau <strong>de</strong>ja <strong>de</strong>stui pentru asta. De altfel, un proverb spune cam aşa:Când toţi urlă, se mai au<strong>de</strong> doar cel ce tace”.Deliberat sau nu, poate că acum Marian Popa tace ca săse facă auzit. Adică se face auzit bine, căci oricum rostirea lui n-adus niciodată lipsă <strong>de</strong> audienţă. După apariţia Istoriei, mai ales.Din Istorie, din mărturiile publicate în 2003 şi reliefate <strong>de</strong>ecoul lor şi <strong>de</strong> tăcerea sa în aceşti ani, schiţez conturul unui portret(par lui-même!) sau al unui <strong>de</strong>stin.Labor improbus. Când vorbeşte <strong>de</strong>spre înzestrările salespeciale, Marian Popa îşi recunoaşte explicit numai una: capacitatea<strong>de</strong> muncă extraordinară. Nu face caz <strong>de</strong> alte înzestrări, ci numai<strong>de</strong> puterea <strong>de</strong> muncă şi <strong>de</strong> ordonare consecutivă. A cunoscut <strong>de</strong>timpuriu munca aspră. Dar i-a fost dat să ştie diferenţa între muncaobidăşi munca eliberată – cea care oferă o vectorizare <strong>de</strong>miurgicăa efortului. Şi i-a fost dat s-o practice pe a doua. În acest sens îşiînsuşeşte principiul exceselor ordonatoare şi nesuprapuse, luat<strong>de</strong> la Milarepa prin Brâncuşi: „Să trăieşti prin excese, dar nu simultancu mai multe excese”.Urmează o viaţă rânduită riguros, conştient orientată spreun plan vast <strong>de</strong> lucru. Incluzând catedra universitară, familia şi edificiulscrierilor proprii. „Ce-ai făcut în Occi<strong>de</strong>nt? Ai fugit ca să te realizezi?”l-a întrebat Marius Tupan, mimând luare la rost,reproducând cârtirea unei părţi din opinia literară. Marian Popa calificăîntrebarea <strong>de</strong>spre „realizare” ca pe ceva „<strong>de</strong> nivelul gândiriibovarice româneşti”; şi răspun<strong>de</strong>: „Bălcescu nu s-a dus în Occi<strong>de</strong>ntsă se realizeze”. Şi: „Numai nerozii cred că un român poate <strong>de</strong>venipapă a Europei”. Performanţe? Să rămâi român, chiar după occi<strong>de</strong>ntalizare,într-un Occi<strong>de</strong>nt care nu omologhează niciodată unstrăin! Zice totuşi, în final: „M-am realizat în Occi<strong>de</strong>nt, graţie facilităţilor<strong>de</strong> lucru occi<strong>de</strong>ntale, scriind <strong>de</strong>spre şi pentru literatura română”.Etnie şi restructurări. Istoricul ve<strong>de</strong> şi admite că românii(daco-romanii) au fost supuşi, în timp, la „restructurări” (…): „turceşti,greceşti, franţuzeşti, nemţeşti, sovietice”; şi, <strong>de</strong>duce MarianPopa, ca popor mic, trebuie să ne aşteptăm şi la alte restructurăriîn viitor, căruia unii îi văd un terminus, alţii o veşnicie. Notez aici şio frază din „Avertismentul” la Istoria lui Marian Popa:„În sfârşit, autorul este convins că scriind Istoria aceasta,şi-a făcut datoria faţă <strong>de</strong> poporul şi limba sa, căror soartă, ar puteasă fi fost programată prin similitudini faţă <strong>de</strong> aceea a amerindienilor”.3974*********pectiv. De pildă:Ion Alexandru a intratîn politică pentru a putea murimai repe<strong>de</strong>”. Sau <strong>de</strong>spre MarinPreda omul: „El s-a crezut doarMarin Preda…” Despre EugenBarbu: „E.B. n-a fost mai ticălos<strong>de</strong>cât adversarii săi literari”.Despre Al. Ivasiuc: „O magazie<strong>de</strong> întâmplări politice trăite şi colecţionate”.„Vasile Voiculescu:contemporan cu Dumnezeu şiveşnicia”. Şi am putea cita la infinit,<strong>de</strong> oriun<strong>de</strong> am <strong>de</strong>schi<strong>de</strong> Istoria.Totul este citabil. Şi suntnu doar epitafuri, ci şi vali<strong>de</strong> certificate<strong>de</strong> postumitate! aş zice.Nu doar scriitorii unorConfraţii în Istorie. Confratele M.C. spunea, când a apărutIstoria, că a luat-o şi a căutat febril să vadă ce loc avea el însuşiîn ea! M.C. îmi spune că la fel au făcut „absolut toţi ceilalţi scriitori(fireşte, care mai suntem pe picioare)”: s-au repezit la această „voluminoasăcontribuţie la neurastenizarea vanităţilor noastre căutându-şi„cu lumânarea locul şi rostul”. „Locul <strong>de</strong> veci?” am întrebateu. „Fie şi aşa!” zice M.C., observând şi el că Marian Popa emitesentinţe precise, ca nişte… epitafuri. Şi-n Istorie, şi-n Adaosul reswww.oglinda<strong>literara</strong>.roasemenea atestări lapidare, ci şi potentaţii, şi naţia. Despre Ceauşescu,care „se droga” cu aplauze, găsim însemnarea: În Roma Imperială,împăratul droga publicul, dându-i circensis: în Româniaera invers: „spectacolul e dat <strong>de</strong> o populaţie întreagă pentru drogareaunui individ”.À beautiful brain. Când citeşti Istoria Literaturii Române<strong>de</strong> azi pe mâine, te impresionează cuprin<strong>de</strong>rea vastă, multitudineaevenimentelor şi personajelor = peste 5.000 <strong>de</strong> personaje: autori,actanţi politici, figuranţi. Aspectul documentar este solid, capacitateaautorului <strong>de</strong> memorare şi relaţionare a datelor este peste firesc,<strong>de</strong> tip Iorga, să zicem. „Opulenţa exemplificării”, sintezele, extin<strong>de</strong>rile.Dar impresionează şi acel palier revelatoriu, notaţia percutantăprodusă <strong>de</strong> un voltaj mintal înalt, şi producând la rândul ei voltajmintal înalt. Relevarea potenţialului românesc, nu doar la nivel <strong>de</strong>personalităţi harismatice, dar şi la nivel <strong>de</strong> exprimări „neesenţiale,dar inconfundabile”. Autorul zice: „I<strong>de</strong>ea mea a fost simplă, umană,supraumană, cu inspiraţie şi mo<strong>de</strong>le în mai multe locuri”, începândcu textele sacre, revelate.Istorie dar şi antropologie. Capitolul În condiţia firii şia stării: beligeranţa (vol. I) se referă la anii 60, cu luptele şi literaturaetapei. Literatura acelor anim multă făcătură şi propagandă,era îndrumată şi plătită să fie suprafaţa voioasă a unui adânc prohibitrostirii. Tot ce s-a scris atunci la poruncă este gunoi! mi-a spusoîntr-o zi şi Aurel Mihale, ca şi penitent. Nu înseamnă că-n perioadaaceea era „vid literar”, ci, dimpotrivă, era inflaţie <strong>de</strong> „cazuri”. Dinacestea Marian Popa face un tablou foarte expresiv, şi înţelegemastfel că nimic nu-i pierdut pentru scriitorul mare. Marian Popascoate fişe antropologice din discursuri <strong>de</strong> lemn ale vremii ( „i<strong>de</strong>ologizarea„agresivităţii „) şi din scrisuri proletcultiste care apăreauchiar la o revistă ca „Viaţa Românească”. El selectează „perle” şişarje solemn – puerile – expresia unui „val” social regresat vremelnicla pleistocen. Lupta „care pe care”, „refuzul concesiei”, gratuitatearitualizată sau spontană”, infantilismul şi atrocităţile „luptei”, lecitim la Marian Popa şi ca istorie, dar şi ca studii <strong>de</strong> darwinism politicşi „mistic”, aplicat la realităţi româneşti.Atitudini. Marian Popa, în Istoria sa, nu-i părtinitor etnic,nici insistent etnic. Faptul că indică etnia unui autor, aduce o posibilăextensie a operei în etnicitate. (Cred că etnicitatea este ca şi o„genă culturală”, <strong>de</strong> care nu poţi scăpa <strong>de</strong>cât prin moarte…). Referireala etnie o face tonic, pozitivist, uneori ca datum <strong>de</strong> stare civilă.Nu-i nimic <strong>de</strong> ascuns. Nici circul, nici numele. Eminescu n-a ascunsfaptul că-l chema Eminovici, iar ajustarea românească a numeluisău a făcut parte dintr-o fericire personală (o spun şi din trăite…),dar şi inspirat <strong>de</strong> spaţiul românesc din care ieşise duhul său. Zicem:Marian Popa nu-i părtinitor etnic. Cei cu mintea luminată, înţelepţii,nu au înrobiri etnice, sunt <strong>de</strong>asupra acestor lucruri. Dar cât timp maiexistă ginţi pe lume, s-a văzut că înţeleptul va veni să întăreascăginta lui. Evi<strong>de</strong>nt, fără să nedreptăţească pe celelalte. Marian Popanu-i xenofob, „pentru că nimic nu-l va convinge că omul se tragedin mai multe specii <strong>de</strong> maimuţe şi nici că, la o adică, <strong>de</strong>scin<strong>de</strong> dinvreuna”.******Vasile Andru(continuare în nr. viitor)
M. <strong>de</strong> la Montreal – partea a III-aCultură şi civilizaţie. Educaţieşcolară, postşcolară şiperişcolarăJURNAL DE CĂLĂTORIECa pretutin<strong>de</strong>ni în lume şi aici educaţia începe cu grădiniţa.Copiiiîntre 2 ani şi jumătate şi 5-6 ani sunt înscrişi la grădiniţecare funcţionează fie în sistem familial, fie particular sau <strong>de</strong> stat.Celeîn sistem familial nu înscriu mai mult <strong>de</strong> 9-10 copii şi pretind din parteapărinţilor 7 dolari pe zi pentru întreţinere, restul, până la 27 <strong>de</strong> dolarifiind subvenţie <strong>de</strong> la stat.Copiii primesc aici şi un <strong>de</strong>jun cald,îşi facsomnul obligatoriu după amiază şi învaţă jucându-se.Când timpul e favorabil,chiarşi iarna, copiii sunt scoşi la plimbare în parcuri. În generalacest prim ciclu din viaţa unui copil <strong>de</strong>curge normal.De la 6 ani se intră în ciclul primar şcolar care durează şaseani, până la clasa a VI-a inclusiv, cu un examen test la sfârşitul claseia IV-a. Sunt şcoli care funcţionează doar cu acest prim ciclu. Ciclulsecundar (pentru noi gimnaziul) se <strong>de</strong>sfăşoară pe parcursul a încăcinci ani, până în clasa a XI-a inclusiv. Urmează colegiul <strong>de</strong> doi sau treiani, care, după absolvire, oferă posibilitatea angajării în meseriaaleasă. Acum copiii sunt <strong>de</strong>ja adulţi şi pot lucra oriun<strong>de</strong>. La alegere ,după colegiu oricine sepoate înscrie la o facultate.Urmeazăunul sau maimulte masterate şi chiar undoctorat.Nimeni din cei cetermină o facultate nu este<strong>de</strong>finitiv dacă nu urmeazăcursuri speciale care să le<strong>de</strong>a dreptul <strong>de</strong> a profesaîntr-un domeniu. Spreexemplu orice absolvent <strong>de</strong>facultate care la noi dă dreptul<strong>de</strong> intrare direct în învăţământ,în Canada trebuie să mai urmeze două cursuri speciale <strong>de</strong>pedagogie aplicată pentru a fi admis să pre<strong>de</strong>a la colegiu. La fel se întâmplăcu inginerii, medicii, avocaţii sau cu muncitorii calificaţi care ,fără aceste cursuri speciale – fiecare după meseria aleasă – nu intrăîn ordinul profesional (breslele noastre <strong>de</strong> odinioară - oarecum) pentrucare s-a pregătit. Găseşte slujbă dar, <strong>de</strong> obicei, sub nivelul său <strong>de</strong>pregătire.Toate aceste masterate,doctorate, cursuri postşcolare suntplătite <strong>de</strong> stu<strong>de</strong>nţi.Pe <strong>de</strong> altă parte nici unul dintre cursurile şcolare pe care le-am<strong>de</strong>scris mai sus nu este obligatoriu. Poţi rămâne foarte bine analfabet.Şiaşa se şi petrec lucrurile. Conform statisticilor oficiale o persoanădin şase este analfabetă. O parte <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> importantă dintreacestea provin din ţări sărace , sunt imigranţi cărora le este greu săşiînsuşească una dintre limbile oficiale şi sunt analfabeţi şi in ţara <strong>de</strong>baştină. Aceştia, însă, îşi împing cu convingere copii spre şcoli pentrua face din ei translatori pentru propriile nevoi economice, socialeetc. Abandonul şcolar mai accentuat se regăseşte la locuitorii <strong>de</strong> baştinăcare părăsesc învăţământul încă din primele clase primare. Motivesunt <strong>de</strong> toate categoriile. Există insă şi posibilitatea îndreptăriiacestei situaţii.Un vast program <strong>de</strong> alfabetizare stă la dispoziţia celorce vor să-l urmeze. Şi sunt <strong>de</strong>stui, chiar dacă faptul în sine rămâne laliberul arbitru al fiecăruia.Interesant şi poate <strong>de</strong>mn <strong>de</strong> urmat este faptul că nicăieri, pelângă vreo instituţie <strong>de</strong> învăţământ nu există chioşcuri care să ofere cugeneroasă inconştienţă mizerii alimentare <strong>de</strong>stinate copiilor.Copiii,până la terminarea ciclurilor şcolare nu iau la şcoală bani şi nu posedă- nici acasă - telefoane mobile personale. Pe <strong>de</strong>-o parte pentrua nu fi agresaţi <strong>de</strong> copii mai mari , pe <strong>de</strong> alta pentru a nu <strong>de</strong>ranja orele.În schimb pe lângă toate şcolile există parcuri cu locuri <strong>de</strong> joacă amenajatefoarte bine pentru copii. Şcolile nu sunt îngrădite, dar sunt atentsupravegheate <strong>de</strong> „brigadierii şcolari” care au obligaţia <strong>de</strong> a asiguratraversarea străzilor <strong>de</strong> către copii aşa cum maşinile au obligaţia <strong>de</strong> aopri necondiţionat la semnalul acestui personaj şi <strong>de</strong> a da prioritateautobuzelor şcolare. Cu toate acestea copiii iau la şcoală un <strong>de</strong>juncald. Programul şcolar începe la ora 8 şi se sfârşeşte la ora 15,30. Pebază <strong>de</strong> comandă <strong>de</strong> la o lună la alta se asigură copiilor, contra costşi la alegere, o masă caldă <strong>de</strong> la restaurantele acreditate pentru catering.Dar <strong>de</strong> obicei copilul îşiaduce mâncarea <strong>de</strong> acasă. Încutii speciale izolate termic şi numite„boât a lunch” (curioasăapropiere franco-engleză!), copiiiaduc mâncare în cutii rezistentela microun<strong>de</strong>. Mai întâi sunt <strong>de</strong>pozitateîn frigi<strong>de</strong>re, apoi sunt încălzitela microun<strong>de</strong> şi astfel nu lelipseşte mâncarea caldă. E multmai bine şi, oricum, mai sănătos!Din nefericire aici copiii sunt foartealergici, fapt pentru care se trimitpărinţilor atenţionări scrise privindunele produse alimentare pe carecei mici nu au voie să le aducă Georgeta Vioreanudrept prânz <strong>de</strong>oarece chiar mirosulunor astfel <strong>de</strong> produse poateproduce şocuri anafilactice mortale. Lucruri, <strong>de</strong> altfel, întâmplate,uneori!Imigranţii cu studii superioare au o situaţie ceva mai specială.Sunt două categorii. Unora le sunt recunoscute studiile dar trebuie caîn afara cursurilor speciale <strong>de</strong> limbă franceză sau engleză să urmezecursuri speciale care să-i fixeze oarecum pe meserie. Aceştia s-arputea consi<strong>de</strong>ra norocoşi dacă ar absolvi- între timp- şi vreun masteratsau doctorat în domeniu. Celorlalţi cărora nu li se recunosc studiilesuperioare sau cele postuniversitare realizate în ţara <strong>de</strong> baştinănu li se oferă <strong>de</strong>cât două alternative:fie acceptă orice post <strong>de</strong> studiimedii sau chiar mai puţin dar supravieţuiesc până se pun pe picioareurmând apoi şi aceştia cea <strong>de</strong>-a doua alternativă adică îşi reiau studiilela facultăţile din Montreal pe profilurile dinainte avute sau pe altele.Asfel că, imigrant fiind, poţi veni aici cu o pregătire superioarăsolidă, se poate să fi <strong>de</strong>ţinut în ţara <strong>de</strong> origine funcţii uneori <strong>de</strong> niveluniversitar sau importante funcţii <strong>de</strong> conducere în domenii diverse iaraici s-o cam iei <strong>de</strong> la capăt. De aceea nimeni nu se miră dacă profesori,medici, ingineri, conduc camioane sau contra unor taxe substanţialeşi a unor examene acceptă posturi <strong>de</strong> tehnicieni, <strong>de</strong> vânzătorisau din profesori ajung educatori <strong>de</strong> grădiniţă. E preţul plătit şi nu tot<strong>de</strong>aunacunoscut mai înainte.De aceea nici nu rezistă foarte mulţi. Interesante că mai ales bărbaţii abandonează şi se întorc în ţara <strong>de</strong>baştină lăsând femeile cu copiii lor să se <strong>de</strong>scurce. Totuşi sunt şi mulţiimigranţi <strong>de</strong> succes. Chiar şi români. Înzestraţi cu o tenacitate şi ovoinţă <strong>de</strong> fier trec prin toate furcile caudine ale imigraţiei şi ajung medici<strong>de</strong> succes, arhitecţi apreciaţi, muzicieni <strong>de</strong> valoare, sau intră înafaceri alături <strong>de</strong> montrealezi sau <strong>de</strong> quebecoazi. Nu uşor intri pe subpielea localnicilor autohtoni dar, odată ce ai căpătat încre<strong>de</strong>rea lor le<strong>de</strong>vii prieten.Sunt oameni corecţi, cu simţul umorului şi te primesc cubucurie în anturajul şi în caselelor. De altfel cea maimare parte din cele arătateaici se aplică şi localnicilor.Numai că ei ştiu mai bine cesă-şi aleagă <strong>de</strong> la început şi,astfel, scapă <strong>de</strong> multe din tribulaţiileşi necazurile unui nouvenit.În afara cursurilorcare-ţi oferă posibilitatea uneicalificări profesionale şi aunor locuri <strong>de</strong> muncă stabileşi a<strong>de</strong>sea bine remunerate în Montreal există foarte multe posibilităţi<strong>de</strong> pregătire perişcolară. Există cursuri <strong>de</strong> înot, <strong>de</strong> lupte marţiale, <strong>de</strong>fitness, cele ale diferitelor ramuri sportive, şcoli <strong>de</strong> artă a dansului saua artei dramatice, <strong>de</strong> pregătire muzicală. Toate pe bază <strong>de</strong> plată pe operioadă mai lungă sau cu abonament. Nu e vorba numai <strong>de</strong> petrecereatimpului liber. E mult mai mult <strong>de</strong>cât atât. În timp, îţi poţi <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>propriile „şcoli” pentru astfel <strong>de</strong> preocupări. Cabinete <strong>de</strong> masaj şi fizioterapie,<strong>de</strong> lupte marţiale, <strong>de</strong> fitness. Adică o afacere. Uneori suficient<strong>de</strong> productivă pentru a-ţi asigura o viaţă liniştită.Deci, dacă vrei, poţi! Această uriaşă metropolă afost ridicată <strong>de</strong>-a lungul secolelor, <strong>de</strong> montrealezi. De cei autohtoni, urmaşiilui Jaque Cartier şi ai lui Maisoneuve al căror <strong>de</strong>stin s-a împletitcu cel al inuiţilor băştinaşi din Canada şi se împleteşte mai <strong>de</strong>partecu cel al nou-veniţilor. Mai mult sau mai puţin, fiecare cu priceperea şidăruirea sa a contribuit la propăşirea unei naţiuni relativ tinere şi încăîn plină expansiune.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3975
PROZACoada <strong>de</strong> toporMierăjelul, firicelul <strong>de</strong> apă ce străbătea Moşata setâra ca un melc, ascunzându-se <strong>de</strong> căldură şi <strong>de</strong> arşiţa zileiprintre tufele <strong>de</strong> arin şi răchită. Era aşa <strong>de</strong> firav încât seîmpiedica <strong>de</strong> orice piatră mai mare ce-i răsărea în cale şise bucura <strong>de</strong> fiecare dâlbă întâlnită în care zăbovea în<strong>de</strong>lung,scăldându-se… Augustul din vara aceea era ucigător<strong>de</strong> secetos încât oamenii se gân<strong>de</strong>au să scoată paparu<strong>de</strong>le,iar popa din Moşata să iasă cu prapurii… Copiii erautot timpul cu picioarele goale prin vale, pe sub punţi, prindâlbe, pe sub tufele <strong>de</strong> arin şi răchită. Eu şi Darlingtonia-iurmam, numărând mărgele <strong>de</strong> foc ce săreau din picioarelelor în asfinţitul acela <strong>de</strong> august ce dă<strong>de</strong>a în amurg.Tot satul zăcea în toropeala căldurii şi secetei aşteptândfaldurile amurgului ca să-l răcorească cât <strong>de</strong> cât,crâşma Liei a Ronii Pavelii era aproape goală, toată Moşatavisa paparu<strong>de</strong> şi ploi anti<strong>de</strong>luviene…Dintr-o dată, visele cu paparu<strong>de</strong> şi ploi anti<strong>de</strong>luvienefură risipite <strong>de</strong> nişte zgomote ciudate ce speriau copiiidin dâlbele Miejărelului şi puţinii muşterii din crâşmaLiei a Ronii Pavelii: Poccc, Jttt, Poccc… Jttt…Era Culaia lui Andriş ce cioplea un trunchi <strong>de</strong> goruntânăr pentru o grindă <strong>de</strong> casă. Îl priveam cum învârteştetoporul prin aer, avea un topor special pentru cioplit, cumsar aşchiile acelea pure şi albe din trunchiul gorunului ca şimărgelele <strong>de</strong> foc ce răsăreau din picioarele goale ale copiilorprin dâlbele Mierăjelului…Poccc … Jttt! … Poccc!… şi nu ştiu cum îmi aminti<strong>de</strong> „Gorunul” lui Lucian Blaga: „În limpezi <strong>de</strong>părtări auddin pieptul unui turn / cum bate ca o inimă <strong>de</strong> clopot /şi-n zvonuri dulci / îmi pare / că stropi <strong>de</strong> linişte îmicurg prin vine, nu <strong>de</strong> sânge / Gorunul, din margine <strong>de</strong>codru, / <strong>de</strong> ce mă-nvinge, / cu aripi moi atâta pace, /când zac în umbra ta / şi mă <strong>de</strong>zmierzi cu frunza-ţi jucăuşă?”Poccc … Jttt! … Poccc! …. Jttt!… Bată-te ploaiasă te bată <strong>de</strong> COADA DE TOPOR ce eşti, izbucni dintr-odată Culaia lui Andriş, aruncând cât colo toporul şi punândmâna pe plosca ce era rezemată <strong>de</strong> cojoc ( umbla cu cojocşi vara) şi după ce trase o duşcă, roti încă o dată cu o voceduşmănoasă, <strong>de</strong> sudalmă: COADA DE TOPOR…Fie ea din carpen, din salcâm sau din paltin, coada<strong>de</strong> topor tot coadă <strong>de</strong> topor rămâne şi te lasă când ţi-elumea mai dragă. Apoi calmându-se, mângâie cu palmalemnul cioplit, după care se aşeză încet şi cu grijă parcănevrând a-l vătăma şi privindu-ne printre genele peste careîncepuse să se lase „amurgul”, ne întrebă încet, aproape înşoaptă; ştiţi povestea cozii <strong>de</strong> topor?Am ridicat amândoi din umeri – eu şi Darlingtonia– şi ne-am aşezat pe cealaltă grindă, din faţa lui ce era<strong>de</strong>ja cioplită, ascultându-i povestirea.Într-o iarnă geroasă, într-un ajun <strong>de</strong> Crăciun, unbiet om sărac ce avea şapte copilaşi s-a dus în pădure săstrângă ceva crengi pentru foc. Dar, ca un făcut, parcă toţicopacii pădurii se vorbiseră între ei şi când să apuce ocreangă, aceasta se ridica şi nu mai era chip s-o ajungă.Alergând <strong>de</strong> la copac la copac, <strong>de</strong> la creangă la creangă,osteni şi cu gândul la cei şapte copilaşi ce-l aşteptau acasăîn frig, îngenunche fără voie, muiat <strong>de</strong> ger la tulpina unui3976copac şi începu să se roageşi să plângă.Mare fu mirarea bietuluiom, când copacul, larădăcina căruia plângea şise ruga, aplecându-şi crengilegrele <strong>de</strong> omăt înspre el,începu să-i vorbească: „Ia,omul lui Dumnezeu, dincrengile mele câte pofteştişi du-le acasă să-ţi încălzeşticopilaşii”.Omul începu înfriguratşi grăbit să rupă laNeculai Iştoccrengi, când mai auzi o voceciudată care semăna cu aceea pe care a auzit-o Eva îngrădina E<strong>de</strong>nului înainte <strong>de</strong> a că<strong>de</strong>a în păcatul ancestral,era glasul unei crengi mai „înstărite” , trup din trupul copaculuice-şi plecase crengile spre bietul om: „Ia-mă omule,şi pe mine şi fă-mă coadă <strong>de</strong> topor şi vei putea veni oricândîn pădure să-ţi tai nu numai crengi, ci chiar copaciîntregi”.Omul făcu întocmai şi nu peste mult timp reveni înpădure, dar <strong>de</strong> data asta nu cu mâinile goale, ci fluierândcu toporul pe umăr…Ajuns în pădure, îşi dădu copacul jos, scuipă înpalme, îşi împinse cuşma pe ceafă şi apucând toporul <strong>de</strong>coadă: Poccc! … Jttt! … Poccc!… Se opinti şi izbi în trunchiulcopacului. Aşchiile zburau în toate părţile afundânduseîn zăpada moale, copacul începu să se clatine şi-nzgomotul trunchiului ce strivea zăpada, îi grăi: „Blestematsă fii omule! Iată că ţi-am dat din ramurile mele şiacuma tu vii şi mă tai. Dacă nu mă tăiai, în fiecare iarnăţi-aş fi dat crengi câte ai fi vrut. Iar tu coadă <strong>de</strong> topor,pentru că ţi-ai trădat rădăcina şi tulpina, blestemată săfii în veci şi tuturor celor ce vor face ca tine, coadă <strong>de</strong>topor, să li se zică”.Ne învăluise <strong>de</strong>-a binelea întunericul, stând faţă înfaţă pe cele două grinzi <strong>de</strong> gorun, eu şi Darlingtonia pe ogrindă, şi Culaia lui Andriş pe cealaltă grindă.Culaia lui Andriş ofta uşor şi rar ca într-un fel <strong>de</strong>uşurare ce venea după o zi <strong>de</strong> arşiţă… I-am urmărit privireaşi am văzut că se uita înspre pădurea <strong>de</strong> goruni cepornea chiar din fundul grădinii lui şi fără să vreau în minerăsunară din nou versurile lui Blaga: „O, cine ştie? – Poatecă / din trunchiul tău îmi vor ciopli / nu peste mult sicriul /şi liniştea / ce voi gusta-o între scândurile lui, / o simt pesemne acum; / o simt cum frunza ta mi-o picură în suflet -/ şi mut / ascult cum creşte-n trupul tău sicriul / sicriul meu,/ cu fiecare clipă care trece, / gorunule din margine <strong>de</strong>codru”.Darlingtonia îşi rezemase capul pe umărul meu, oînconjurai cu braţul pe după umeri, strângând-o la piept şisimţii cum îmi picură pe mână stropi din lacrimile ei… lacrimileDarlingtoniei.Stând aşa îmbrăţişaţi şi-nvăluiţi <strong>de</strong> faldurile nopţii,ascultând picătura lacrimilor Darlingtoniei şi privindu-l peCulaia lui Andriş cum mângâie pe întuneric cu palma lemnulcald al grinzii <strong>de</strong> gorun, mi-am zis că-n stirpea asta cei„pădurea” umană, în fiecare „gorun” ne aşteaptă nunumai un sicriu, ci şi o COADĂ DE TOPOR.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
SIMPLE NOTEIon Popescu-Brădiceni-Cristalizarea hazarduluiblare a intuiţiei critice,iar hermeneuticao <strong>de</strong>ghizare a analizei.Scenariulcritic ascun<strong>de</strong>,prinurmare,o schemă teoretică,precumscoica poartă în sine perla.Cartea lui Ion Popescu-Brădiceni,familiarizată impecabilcu critica şi teoria literară mo<strong>de</strong>rnă,cuo bibliografie bogată,eo radiografie chiar a spirituluiteoretic din perioada postrevoluţionară:opţiunileautorului postuleazăo viziune <strong>de</strong>ja consimţită<strong>de</strong> exegeza mai nouă,trăgânduşirădăcinile din Serge Doubrov-Al. Florin Ţenesky:din naratologie şilingvistică,dar mai cu seamă dinsemiologia textului.Abun<strong>de</strong>nţa <strong>de</strong> referinţe bibliografice,exegeza luiIon Popescu-Brădiceni poate fi înţeleasă,simbolic,şi ca un symposional ştiinţelor literaturii:poetica,hermeneutica,retorica,lingvistica,naratologia,gramatologia,fenomenologia,etc,suntconvocate întextul autorului,pentru a da seamă <strong>de</strong> i<strong>de</strong>ntitatea literaturii.Acest eclectism superior,altfel controlat ireproşabil,nu e<strong>de</strong>parte însă uneori <strong>de</strong> rezumatul <strong>de</strong>ghizat,<strong>de</strong> adaptare şi nuanţare,caresunt forme <strong>de</strong> obnubilare a originalităţii.Inovaţia trăieştela limita dintre parafrază şi citat,dacă nu socotim marca subiectivităţiişi facilitatea <strong>de</strong> a reformula,sistematiza şi reorganiza într-un discurspropriu toate achiziţiile <strong>de</strong> până acum ale ştiinţeiliteraturii.Totuşi limbajul critic,chiar dacă specializat,are supleţe şiproprietate.Eleganţa expresiei ia a<strong>de</strong>sea o turnură aforistică,semn<strong>de</strong> asumare reflexivă a actului teoretic:Poemul pare a fi o însemnare<strong>de</strong> caligraf,dar şi un exerciţiu <strong>de</strong> înseninare.Rigoarea şi fineţea sunt,în cazul lui Ion Popescu –Brădiceni,douăforme ale spiritului critic care pune <strong>de</strong>monstraţia şi intuiţiala baza unei noi hermeneutici:în înfăţişarea lor siameză,criticaşi teoria,analiza şi sinteza,precizia şi rafinamentul se simt reciprocşi se întărâtă,fără a se putea înfrunta vreodată pe viaţă.Autorul esteun analist temeinic şi înzestrat,care ştie să conjuge în chip fericitacribia,analiza cu spiritul critic.Fascinaţia răuluiCastigatorul Premiului Prix Interallie in Roma<strong>de</strong>Florian ZellerTraducere din limba franceza <strong>de</strong> Ileana CantuniariFlorian Zeller, unul dintre cei mai tineri si <strong>de</strong> successcriitori francezi contemporani, este autorul romanelor Neigesartificielles, Les Amants du n'importe quoi si La fascinationdu pire.Fascinatia raului a <strong>de</strong>venit un succes imediat dupaaparitie, obtinand premiul Prix Interallie. O carte <strong>de</strong>stul <strong>de</strong>contextualizata in raport cu mediul francez.Exista in roman doua nivele <strong>de</strong> lectura care se suprapun:unul literar si altul politico-cultural, acesta din urma intrandintr-o profunda rezonanta cu evenimentele foarteactuale legate <strong>de</strong> lumea Orientului. Imaginea din O mie siuna <strong>de</strong> nopti sau din Jurnalul lui Flaubert este <strong>de</strong>formata <strong>de</strong>o oglinda a realului, <strong>de</strong>venind o imagine castratoare, o imaginea interdictului si a frustrarii. Deloc pe placul fundamentalistilor,cartea este un manifest arabofon si, in acelasi3978Faptul că Ion Popescu-Brădiceni,în Cristalizarea hazardului,EdituraNapoca-Star,2008,n-a fost furat în întregime <strong>de</strong> mirajulmeto<strong>de</strong>i,<strong>de</strong>şi construcţia sa teoretică este temeinică şi clădită pelecturi serioase,e o probă că instinctul său critic a rămas intact şi nealterat<strong>de</strong> vanităţi metodologice.Eseurile incluse în acest volum suntun produs al sintezei dintre concept şi metaforă,dintre i<strong>de</strong>e şistil,fapt subliniat în prefaţă <strong>de</strong> Virgil Bulat evi<strong>de</strong>nţiind că autorul esteun scriitor prolific,pentru care scriitura înseamnă pasiune,bucurie,minunareîn faţa frumuseţii <strong>de</strong>celate în creaţia altora,satisfacţieîn <strong>de</strong>scoperirea unor sensuri inedite <strong>de</strong> interpretare a acesteia.Ion Popescu-Brădiceni are opţiunea pentru discursul critic,dar,nunumai conceptual,ci şi metaforic,el este apropiat atât faţă<strong>de</strong> opera comentată,dar şi scriitorului.A abordat un evantai <strong>de</strong>cărţi,autori,repere trnsmo<strong>de</strong>rniste,ontoretica literaturii,noua teorie aculturii şi multe alte probleme ale literaturii contemporane ce intereseazăspecialiştii,dar şi cititorii împătimiţi.Acesta fiind un teoreticianavizat al noului concept al transmo<strong>de</strong>rnismului,componentă anoului curent globmo<strong>de</strong>rn(<strong>de</strong>scoperit ,teoretizat şi “botezat” <strong>de</strong> subsemnatul).O unitate teoretică există totuşi în această carte,în ciudafaptului că abor<strong>de</strong>ază o diversitate <strong>de</strong> cărţi scrise în diferite stiluri,şiea vine din practicarea cu supleţe şi parcimonie a poeticii,a subtextualităţiisau supratextualităţii şi hermeneuticii operelor analizate,fiecă abor<strong>de</strong>ază scriitori clasici contemporani:MarinSorescu,George Stanca,Gheorghe Grigurcu,Ioana Dinulescu,HoriaGârbea,Valentin Taşcu, Gabriel Chifu,dar şi mai tinerii în ale scrisuluica:Gheorghe Drăghescu,D.M.Drăgan,Horia Muntenuş,VoichiţaPălăcean-Vereş,Dinu Virgil,etc.O parabolă a literaturii poate fi consi<strong>de</strong>rată această carte<strong>de</strong> excepţie,în care interpretarea textelor literare e urmată în<strong>de</strong>apropape<strong>de</strong> construcţia teoretică autoreflexivă şi riguroasă.Teoriatransmo<strong>de</strong>rnismului(ca parte integrantă a globmo<strong>de</strong>rnului) trăieşteîn această carte forma ei cea mai subtilă,căci conceptul e o <strong>de</strong>duwww.oglinda<strong>literara</strong>.rotimp, un protest fata <strong>de</strong> o civilizatiecare, prin comportament, isi contestaspiritualitatea tinand <strong>de</strong>schisa usa preju<strong>de</strong>catilorsi extremismului.Tema cartii este intalnita si subcon<strong>de</strong>iul altor scriitori francezi, care n-au fost scutiti <strong>de</strong> vehementa islamista.Autorul, ca personaj in cartea <strong>de</strong> fata,nu-si <strong>de</strong>zvaluie i<strong>de</strong>ntitatea pentru a nufi linsat.Satira a frustarii sexuale, disimulatein Occi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> viziuni liberale,iar in Islam <strong>de</strong> o i<strong>de</strong>ologie a interdictiei,romanul Fascinatia raului a <strong>de</strong>venit, imediat dupa aparitie,o revelatie a sezonului literar francez. Povestea este cuatat mai captivanta cu cat personajul romanului, un scriitorexasperat <strong>de</strong> dorinta si frustrare, caruia pana si cele mai <strong>de</strong>rand prostituate din barurile nocturne ale orasului Cairo i sevor refuza, seamana perfect cu nimeni altul <strong>de</strong>cat... MichelHouellebecq! Intors in Franta, dupa frustarea traita in Egipt,personajul lui Zeller va publica o carte <strong>de</strong> scandal, ce-i vacauza un proces similar binecunoscutului proces ce i-a fostintentat in 2001 lui Houellebecq (trei asociatii musulmane ilacuzau pe celebrul autor <strong>de</strong> a fi incitat ura rasuala prin romanelesale).
VIRGIL CARIANOPOLPOEZIEJURNALVIRGIL LOVINCiudatCiudat. Eu sunt un om sărac,Dar la o umbră dacă stau,De un<strong>de</strong> am, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> nu am,Ceva tot trebuie să dau.Apusului, la care uniiNu-i dau nimic că-i auresc,Eu şi lumina pentru alţiiCu mii <strong>de</strong> visuri o plătesc.Pe orice zâmbet sau privire,Chiar pentru cei ce-mi suntduşmani,Eu cheltuiesc lumini atâtea,Cât mi-ar ajunge mii <strong>de</strong> ani.Ce-i greuE greu să fii ce eşti şi totuşiSă nu poţi precum eşti trăi,Să ai palate multe-n visuriŞi să n-ai un<strong>de</strong> odihni.La fel e greu când porţi cu tineMunţi <strong>de</strong> iubire-n viaţa ta,Atunci când vrei să-i dai la oameni,Să nu vrea nimenea să-i ia.E greu să-l faci să inţeleagăPe cel nedrept ce este drept,Pe prost <strong>de</strong> ce este nevoieDe mintea unui intelept.De-asemeni, este greu prin lumeSă treci <strong>de</strong> nimeni întrebat,Să dai cu pietre în minciună,să poţi să treci neaplecat.E greu izbind numai cu vorbaCe trebuie <strong>de</strong>-nfrânt să-nfrângi,Când ai încă <strong>de</strong> plâns atâteaSă nu ai lacrimi să mai plângi.Şi iar e greu să aperi cinstea,Să strigi, să lupţi, să fericeşti,Să mergi la brat cu a<strong>de</strong>vărul,Să mori şi totuşi să trăieşti...PuritateHermina-i doar un pic <strong>de</strong> viaţă,Giuvaer ce dă scântei,Trăieşte-n nordulcel <strong>de</strong> gheaţăŞi-i prinsă pentru-argintulei.Ca s-o vâneze, vânătoriiGăsesc un golf <strong>de</strong> gheaţă-n jurŞi-i dau cu chinoroz pereţii,Ştiind cât ţine ea la pur.Hăitaşi cu glasul ca <strong>de</strong> fiară,În aerul vibrând sonor,O-mping apoi, strălucitoare,Până ce intră-n golful lor.Cu muşchi puternici, temerară,Cu gheare tari, în teci adânci,Hermina ar putea să sară,Să fugă dincolo <strong>de</strong> stânci.Decât să-şi murdărească însă,Cu negru, albul ei <strong>de</strong> har,S-aşează pe zăpadă strânsăŞi-aşteaptă moartea ca pe-undar.E datul ei, îi scrie-n soartă,Să <strong>de</strong>a cuvânt la veşnicii:Mai bine să lucească moartăDecât murdară printre vii.GalatheeaStatuia se înalţă să privească.Oricare lovitură-i chin.Sufere piatra dar frumosul ieseDin adâncimea gândului <strong>de</strong>plin.Încet, încet îşi scoateîmbrăcămintea,Şi-arată gâtul, umerii şi sânii,Trăgând în jos veşmântul ca săşivadăNerabdătoare puritatea mâinii.Îşi <strong>de</strong>zveleşte mijlocul şi şoldulCu zâmbet cald şi ochiul sfiicios.Cu cât coboară însă cătrecoapseCu-atât îşi lasă pleoapele în jos.Ar încerca să nu se mai <strong>de</strong>zbraceDa-i şi dorinţa ei <strong>de</strong>-a se ve<strong>de</strong>a.Cu orice ţipăt ce i-l smulge dalta,Femeia creşte şi mai mult în ea.Joc <strong>de</strong> doiDe ce crezi că doar tu ai dreptul,Să plângi când noapte ne e viaţa?Iar eu s-o fac pe înţeleptul,Urându-ţi „Bună dimineaţa!”?Provoacă-ţi plânsu’: acea grimasă,Ce-aruncă lacrimi triumfaleŞi-anunţă lumea că îţi pasăDe spaima visurilor tale!Pe cel cu inima în pârgăŞi lacrimile nerodat,De-şi lăsă sufletul să plângă,Îl crezi nebun, îl cerţi în noapte?Eu te <strong>de</strong>zleg <strong>de</strong> teama firii,De spaima vieţii în rafale.Dezbracă-ţi sufletul <strong>de</strong> zaleŞi-mbracă mantia iubirii!Aş vreaAş vrea să cred în tine, să cred că numaieuÎn număr paşii noaptea, strivind taina tăcerii,Dansând ascuns în tine, în ritm <strong>de</strong> şemineuFiltrându-ţi tânguirea prin spaimele plăcerii.Mi-e dor acum <strong>de</strong> tine, <strong>de</strong> tine care-ai fostLipsită <strong>de</strong>-ascunzişuri, zburdând <strong>de</strong> fericire,Spunând râzând cu lacrimi, că plânsul n-are rost,Că-ţi amanetezi viaţa pe-o clipă <strong>de</strong> iubire.Mi-e dor <strong>de</strong> tine, fata cu doruri <strong>de</strong> câmpie,Rostogolită-n iarba-ispită ce ne cheamă,Strivind plăpândul ver<strong>de</strong> în ritm <strong>de</strong> ciocârlie,Convinşi <strong>de</strong> umbra serii să nu ne fieteamă.Eram cei mai puternici, eram cei mai curaţi,Uram libidinoşii, minciuna, reverenţa,Ne lăfăiam în noapte, iubiţi înflăcăraţi,Iar corzile chitarei şopteau convalescenţa.Aş vrea să cred că anii nu şi-au lăsat patina,Că inimile noastre nu s-au crispat în riduri.Rostind prin palpitaţii furia, ura, vina,Ce-n loc <strong>de</strong> flori, în braţe, se-ntrec sănalţeziduri.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3979
PROZAMâna mameiDe câte ori mă gân<strong>de</strong>sc la mama îmi vine instantaneuîn minte imaginea mâinii ei...Nici o altă mânăîntâlnită <strong>de</strong>-a lungul vieţii nu se poate compara cu mânamamei... Avea o moliciune, o căldură, un parfum dar şio fermitate aparte...Fermitatea este cea pe care mi-oamintesc cel mai <strong>de</strong>s. Îmi făcea o plăcere nebună sămă plimb <strong>de</strong> mână cumama, străbătândhaihui străzile prinoraş si „<strong>de</strong>zvoltând” omie <strong>de</strong> subiecte,toate <strong>de</strong> „maximă importanţă”...Se creaseun joc tacit între noi lacare consimţisemfără să vorbim vreodată<strong>de</strong>spre asta.Mergând, încercamsă-mi <strong>de</strong>sprind rapidmâna doar pentru asimţi acea strânsoareCamelia Ciobotaru fermă, cu o încărcăturăşi o intensitate asufletului revărsatăca o aureolă numai în jurul nostru, parcă spunând:”Un<strong>de</strong>încerci să fugi?” şi, trăgând cu coada ochiului în sus, ve<strong>de</strong>amivindu-se iarăşi acel zâmbet, atât <strong>de</strong> drag mie...Zâmbetul jocului...zâmbetul mamei...A<strong>de</strong>sea, fără ştire, îmi săruta scurt mânuţa, ca peo icoană sfântă, continuând „subiectul <strong>de</strong> maximă importanţă”ca şi cum nimic nu s-ar fi întâmplat. Simţeamatunci că-mi sunt îngerii aproape, îngerii pe care mamaobişnuia să-i cheme seara la rugăciune, după ce îngenunchialângă mine şi-mi trecea mâna prin păr, apoi peobraz şi, sărutându-mi fruntea, rostea cu vocea-i inconfundabilă:Hai pui! Să ne rugăm!Avea mâna mamei o mireasmă aparte! Mirosea...amama... Avea ea o sticlută <strong>de</strong> parfum cu o formă ciudată.Niciodată nu am putut să o <strong>de</strong>scifrez pe <strong>de</strong>plin. Îmiamintesc în mod <strong>de</strong>osebit dopul sticlei, cel cu caremama-şi atingea discret încheieturile mâinilor, după ceşiparfuma mai întâi spaţiul din spatele urechilor. Puteafi flacără, putea fi fluture sau stea căzătoare, cum puteafi la fel <strong>de</strong> bine floare... Nu am înţeles atunci nici forma ,nici „ritualul” şi nici nu am întrebat. Stăteam numai ghemuitacu picioarele sub mine, urmărind-o... Ştiam că urmeazăîmbrăcarea mea şi „marea plimbare” cu altesubiecte <strong>de</strong> „maximă importanţă” şi cu alte stângeriferme <strong>de</strong> mână...Cât <strong>de</strong>spre subiecte...! Eram o „fântână nesecată”!Mama-mi spunea că sunt un a<strong>de</strong>vărat fenomen! Atâtmai vorbeam încât, dacă aveam <strong>de</strong> cumpărat uneoridoar o singură pâine, o făceam să uite, spre „<strong>de</strong>liciul”amândurora când, ajungând acasă, întâlneam privireablând-mustrătoare a tatei... Se uita la noi, ca la doi ştrengarişi, oftând, pleca să cumpere pâine în locul nostru, canu cumva să-i „ moară” familia <strong>de</strong> foame... Îl aşteptamascunşi după uşă şi-i săream în spate speriindu-l şi sărutându-l.Ne lua în braţe şi ne spunea „puşlamale uităcioase”...Doamne! Era atîta dragoste în casa copilărieimele! Atâta dragoste încât... acum când stau şi-mi amintesc,aş face orice să pot întoarce timpul şi să-l oprescîn loc...Eu să fiu veşnic copil, mama să-mi înmiresmezeexitenţa cu parfumul mâinii ei, iar tata, să-şi poarte „puşlamaua”în spate şi să cumpere pâine, ca nu cumva să-i„moară”, Doamne fereşte!, familia <strong>de</strong> foame...3980La capătul dinspre nordul oraşuluia apărut peste noapte un munte.Dimineaţa, oamenii au ieşit casă-l vadă.Unii, cuprinşi <strong>de</strong> panică, alergau<strong>de</strong> acolo, acolo, făceau cruci, se rugaucontinuu, susţinând că este vorba <strong>de</strong> ominune care anunţă sfârşitul lumii.Alţii, vorbeau <strong>de</strong> o încreţire a terenului,survenită în urma a nu ştiu căreiposibilităţi, argumentând ştiinţific fenomenul.Între ei, oscilau nehotărâţi, veşnicschimbătorii care, când că<strong>de</strong>au în genunchi,văietându-se, implorându-l peDumnezeu, când se alăturau „savanţilor” Mihai Ganeaîmbărbătându-se cu argumentele acestora.În fine, mai erau copii care, îşi ve<strong>de</strong>au <strong>de</strong> joacă ca şi cum nimic nus-ar fi întâmplat.Spre seară, oamenii s-au risipit la casele lor.A doua zi, au revenit. Mai puţini la număr. Şi tot aşa, vreme <strong>de</strong> osăptămână, numai <strong>de</strong> munte s-a vorbit.A venit apoi o trupă <strong>de</strong> circ, un film cu Cow-boy şi o cântăreaţă celebrăiar oamenii, au uitat <strong>de</strong> munte. Totuşi, din când în când mai dau cuochii <strong>de</strong> el, iar atunci, numai atunci, <strong>de</strong>vin gânditori. Dar asta, numai pentrucâteva momente, pentru că îşi revin imediat şi ridicând din umeri mai zic:„Ei, un munte ca oricare altul”. Apoi, trec mai <strong>de</strong>parte cu treburi.De la o vreme, muntele a început să-i frământe iar pe oameni. Maiales seara. Atunci, au obiceiul să iasă din case, să se aşeze pe băncile dinparcuri sau pe cele din faţa porţilor, să discute, să joace cărţi, să fumeze saunumai aşa, pur şi simplu, ca să le mai treacă <strong>de</strong> urât. Iar atunci, dau cu ochii<strong>de</strong> munte şi <strong>de</strong>vin gânditori. La început, câteva momente, apoi, din ce în cemai mult. Şi profund. Încetul cu încetul, în oraş s-a aşternut tăcerea. Oameniiau <strong>de</strong>venit gânditori. Trec pe străzi cu capetele plecate şi se gân<strong>de</strong>sc. Plouăiar ei nu observară. Trec pe lângă afişe care, îi îmbie la teatru sau cinematografdar ei, nu văd. Trec pe lângă prieteni, cunoscuţi sau ru<strong>de</strong> şi tot nu văd.Îi aşteaptă un<strong>de</strong>va ceva şi nu le pasă. Se gân<strong>de</strong>sc iar seara, se aşază pebănci şi privesc muntele până noaptea târziu. Aşa a început să-i frământe peoameni întrebarea: „Ce este dincolo”?Până la apariţia muntelui, era o câmpie. Aceasta se aşternea, <strong>de</strong> jurîmprejurul oraşului, netedă şi ver<strong>de</strong>, pierzându-se în orizonturi, fără nici unacci<strong>de</strong>nt, fără nici un obstacol. Nimic nu reţinea privirea. Nimic nu puneaprobleme. Doar cerul. Cerul cu firea sa schimbătoare mai tulbura uneori oamenii.Dar asta, mai rar. Cerul era sus. Oamenii priveau jos şi erau mulţumiţi.Dimineaţa, se trezeau târziu. Mâncau un fel <strong>de</strong> plăcintă grasă, pe care o găseaufoarte gustoasă. La prânz, mâncau din nou, dormeau, o oră două şi iarplăcinta. Plăcinta şi bârfa <strong>de</strong> pe bănci. Atât, <strong>de</strong>mult şi panorama.Acum, îşi lungiseră gâturile spre munte şi se gân<strong>de</strong>sc. Se gân<strong>de</strong>scşi se întreabă.Oamenii au ieşit la marginea oraşului.S-au apropiat <strong>de</strong> munte. L-au pipăit. Au făcut măsurători, au adusmaşini şi au început să-l isco<strong>de</strong>ască: „De fapt, este un <strong>de</strong>al”, au constatatspecialiştii. „Ar fi bun pentru o cultură”, au adăugat cunoscătorii. „S-ar puteaconstrui aici o fabrică, o cale ferată şi o şosea, câteva viaducte sau chiar untunel care să străbată dincolo.S-a discutat mult. S-au făcut propuneri, s-au întocmit hărţi, s-aufăcut primele proiecte.Oamenii s-au însufleţit. Oraşul trăia zile <strong>de</strong> efervescenţă. La poalelemuntelui, au apărut primele fundaţii, primele schele. Oamenii munceau.Munceau şi se gân<strong>de</strong>au.Într-o zi, cineva a adus vestea că dincolo <strong>de</strong> munte, se construieşteun alt oraş. Ştirea s-a răspândit cu repeziciune. Oamenii au dat zor. Prin<strong>de</strong>aucontur primele construcţii, primele clădiri. Se grăbeau cu lucru la poalelemuntelui pentru a începe urcuşul.Într-o dimineaţă, când s-au trezit ca <strong>de</strong> obicei gata să alerge spreşantiere, oamenii au încremenit. Muntele dispăruse. În locul său, ca înainte,netedă şi ver<strong>de</strong>, câmpia se pier<strong>de</strong>a în zare un<strong>de</strong>, o pădure <strong>de</strong> schele, trădaforfota <strong>de</strong> pe acele meleaguri. Au hotărât să pornească acolo, pentru ca săşicunoască semenii. Doar copiii îşi ve<strong>de</strong>au mai <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> joacă, ca şi cumnimic nu s-ar fi întâmplat.www.oglinda<strong>literara</strong>.roM U N T E L E
PAMFLETPamflet în laminor pentruAlex Ştefănescu şi propria-i tichie <strong>de</strong> mărgăritarDe vreo trei ani încoace, <strong>de</strong> când „Panarama literaturii românecontemporane 1941-2000” a început să se scălâmbăie, <strong>de</strong>zvăluindu-şidinţii cotropiţi <strong>de</strong> tartrul mioritic, şi fostului lingău al seceriişi-al ciocanului, făptaşului domn Alex Ştefănescu ― <strong>de</strong>venit, pestenoapte, prin mutarea bobului, anticomunist sa<strong>de</strong>a ― a început să i searate, gradual şi creştineşte, până şi-n vis, mai întâi limba, ca <strong>de</strong>clanşatoreuharistic, apoi <strong>de</strong>getul mijlociu, în semn escatologic, şi, încele din urmă, ca ritual <strong>de</strong> exorcizare, într-un stil <strong>de</strong>mocratic-original,curul.N-am participat la aceste înalte oficii, <strong>de</strong>oarece nici ştefăneascaistorie şi nici ştefănescul său autor nu ne-au interesat întratâtîncât să ne permitem riscul <strong>de</strong> a ne <strong>de</strong>forma stilul, luând înpamflet tot felul <strong>de</strong> pocnitori din harapnic şi <strong>de</strong> mâzgălici, cu fiţe cărturăreşti.Consi<strong>de</strong>rându-i mult prea mici pentru a sta cu geana pe ei,ne-am întors liniştiţi, în semn <strong>de</strong> omagiu, cu faţa la cearşaf, ignorândtalentele amputate, din rădăcină, încă <strong>de</strong> la naştere; ba, mai mult <strong>de</strong>atât, mirosul greu <strong>de</strong> impostor al acestui malagambist şi cifotic Hopa-Mitică, ai cărui senzori <strong>de</strong> prezenţă estetică în text nu se pot autoactivamai sus <strong>de</strong> nivelul „Ana are mere” sau, în cel mai fericit caz,„scrisori din armată”, lucru care face să se i confun<strong>de</strong> ignoranţa şi inculturacu atitudinea resentimentară, ne-a înfuriat nările, cu mult înainte<strong>de</strong> scoaterea în lume a acestei veleitare manopere, pe care opoţi asemui lejer cu alcătuirea după ureche, telefonistă, a unei orchestresimfonice, în care se înlocuieşte impertinent harfa cu gratiile,percuţioniştii cu tinichigii, virtuozii alămurilor cu suflătorii în cur, vioaracu fierăstrăul şi tot aşa până când, în locul dirijorului, este înscăunat,cu mare alai, un tablagiu <strong>de</strong> la cirulaţia rutieră. Altfel spus,autointitulatul critic Alex Ştefănescu ― pentru care tot ceea ce <strong>de</strong>păşeştecapacitatea sa <strong>de</strong> înţelegere (scăzută, ce-i drept!, din motive,oarecum, obiective) este catalogat ca: „oficios-bombastic”, „livresc”,„pletoric”, „preţios”, „ininteligibil”, „ermetic”, „obscur”, bineînţeles, astaîn funcţie <strong>de</strong> sfori şi <strong>de</strong> interese intime, pentru că aceste ciume pot <strong>de</strong>veni,abracadabrant, <strong>de</strong> la caz la caz, mume ― încearcă să ne convingă<strong>de</strong> posibilitatea şi, totodată, necesitatea <strong>de</strong> a <strong>de</strong>veni urolog,ştiind, mai mult sau mai puţin, pe <strong>de</strong> rost „Povestea poveştilor” <strong>de</strong> IonCreangă.Vă daţi seama ce praf şi pulbere s-ar fi ales <strong>de</strong> scriitori ca:J. Joyce, E. Sabato, G.G. Marquez, S.J. Perse, J. Saramago, T.S.Eliot, A.Rimbaud ş.a., dacă ar fi dat cu con<strong>de</strong>iul în operă pe policromaticulimaş geto-dacic! ― aceştia ori ar fi fost perforaţi în compostorulanalfabetic <strong>de</strong> mai sus, ori ar fi fost clasaţi, cu surle şi trâmbiţe,la categoria „scriitori obositori”, criteriu cu care operează foarte frecventdomnul Ştefănescu, atunci când nu-i este forţat snobismul. Dacăodinioară aflam <strong>de</strong> la Pavese că „munca oboseşte”, iată că, astăzi,aflăm <strong>de</strong> la domnul Ştefănescu că şi cititul are aceeaşi meteahnă. Înignoranţa sa, miraculosul critic este sincer, într-un fel, <strong>de</strong>oarece pentrudânsul nu există sisteme estetice, criterii axiologice, gândire conceptuală,abilităţi taxonomice, capacitate <strong>de</strong> abstractizare, teorieliterară, metodă critică, talent nativ. Excelenţa sa se află la celălaltpol, acela al instinctului, dar cum nu poate fi nici Sharon Stone şi niciMichael Douglas, <strong>de</strong>vine a<strong>de</strong>sea paradoxal-primitiv şi graţios precumOmul din Nean<strong>de</strong>rthal în Dansul lebe<strong>de</strong>lor.Mofturosul şi celebrul critic <strong>de</strong> cartier, bombardat, <strong>de</strong> vreotrei ani încoace, cu roşii reproşar<strong>de</strong> şi ouă clocite livresc, şi-a scrislăutăreşte „Istoria”, lângă roata norocului, dând cu pendulul, aidoma„specialiştilor criminologi” <strong>de</strong> la postul <strong>de</strong> televiziune otv. Este foarteposibil ca a doua ediţie, cu care <strong>de</strong>ja a şi început să ameninţe, punând-ola tâmpla contribuabililor scriitori, să fie scrisă dând cu babaroaselepe maidan.Poate că tocmai aceste meto<strong>de</strong> critice l-au şi <strong>de</strong>terminat pedomnul Ştefănescu, cuibărit la adresa www.alexstefanescu.ro ―un<strong>de</strong>, alături <strong>de</strong> câteva date antropometrice: „am 1,87 m înălţime şicu mult peste 100 <strong>de</strong> kilograme”, ceea ce-i dă dreptul, probabil, neuitându-seîn oglindă <strong>de</strong> teamă să n-o spargă, să facă aprecieri „critico-literare”pe seama Ninei Cassian: „Nina Cassian este cea maiatrăgătoare femeie urâtă din câte s-au afirmat în literatura română”,mai <strong>de</strong>scoperim şi-un mod original <strong>de</strong> simbioză între simularea autolustraţieişi ipocrizia mârşavă şi fără <strong>de</strong> margini: „sunt necomunist,din naştere şi irevocabil, <strong>de</strong>şi am fost membru PCR”) ―, să afirme că:„fac critică literară, <strong>de</strong>şi scriu mai bine <strong>de</strong>cât autorii asupra cărora măpronunţ”. Dacă aceasta a fost, totuşi, o glumă, îl înştiinţăm pe tov.Ştefănescu că încă mai sunt pe lume spitale pentru glumeţi.Poate că aceleaşi meto<strong>de</strong> critice, pendulul lui Piţurcă şibabaroasa lui Foucoult, îl fac pe atât <strong>de</strong> talentatul critic şi istoric literarsă alinte scriitorimea cu drujba, afirmând că: „Cei care au rămas pedinafara istoriei mele nu sunt scriitori”.S-ar putea ca dumnealuichiar să aibă dreptate, însă nune-a spus, încă, cine i-a băgatdânsului în cap faptul că ar fi criticliterar! Şi curiozitatea noastră-ifirească, mai ales că e inspirată<strong>de</strong> dictonul latin ex nihilo nihil.Dar, totuşi, <strong>de</strong> ce arcre<strong>de</strong> personajul pe care-l luăm,astăzi, în balon, ca-ntr-un ocol alistorie sale în 80 <strong>de</strong> minute, că arfi uns <strong>de</strong> provi<strong>de</strong>nţă cu titlul <strong>de</strong>critic literar, poziţie <strong>de</strong> pe care dăsau nu dă indulgenţe scriitorimii?!Riscăm o explicaţie simplă: fiindtrepăduş la „România literară”, Ancelin Rosetirevistă mediocră, însă cu difuzareîn ţară (chestiuni financiare, cevrei!), ceea ce înseamnă un vehiculpotent <strong>de</strong> publicitate, domnului Alex Ştefănescu i s-au trimis, dinstânga şi din dreapta, tot felul <strong>de</strong> cărţi, purtătoare <strong>de</strong> frumoase şi strictcomplezente autografe, pentru a fi semnalate şi făcute publice. Dânsul,însă, plimbându-se <strong>de</strong>sculţi pe plaja bovaristă, a luat-o <strong>de</strong> bunăşi, lăsând realitatea închisă în fişet, a înţeles, înghiţind cheia, că respectivelecărţi îi sunt trimise pentru a fi validate şi triate în cărţi obositoareşi neobositoare. Astfel, uşor, uşor, dar repe<strong>de</strong>, a ajuns să-şiîntindă picioarele mai mult <strong>de</strong>cât îl ţinea sacul <strong>de</strong> dormit şi să-şi arogetitulatura <strong>de</strong> critic şi istoric literar, comiţând acest morman <strong>de</strong> foi,numit <strong>de</strong> el „istorie a literaturii”, care, <strong>de</strong>şi nu are glume cu literatura,are, totuşi, o strânsă legătură cu mărirea găurii în stratul <strong>de</strong>ozon, zvon neagreat <strong>de</strong> timpanul ecologist, având în ve<strong>de</strong>re că s-ausacrificat vreo câţiva falnici copaci pentru a-i fi satisfăcut hatârul.Departe <strong>de</strong> a fi tobă <strong>de</strong> carte, însă asemănându-se tot maimult cu praful <strong>de</strong> pe tobă, slugarnic şi duplicitar, după cum vom ve<strong>de</strong>amai la vale ― <strong>de</strong>h! apucături comuniste ―, distinsul critic, <strong>de</strong>şi n-acatadicsit să ia în seamă nume mari ale literaturii române, fiind „obositoare”,a avut, în schimb, obedienţa <strong>de</strong> a furbişa timona băsescianăcu mâneca unui fost <strong>de</strong>putat fesenist, din câte am aflat, cugetător <strong>de</strong>mahala, un martalog pe nume Butulescu, pe care îl aşază, odihnitor,în rând cu R. Tagore, Fr. Nitzsche, La Rochefoucauld, J. Renard,E.M. Cioran, St. Lěc ş.a., afirmând că: „Lor li se adaugă Valeriu Butulescuale cărui aforisme n-au nimic din vetusteţea „cugetărilor” atâtorcontemporani” ― şi citează, apoi, câteva cugetări, dintre care noivom reda doar două, acelea care-l apropie cel mai mult pe genialulButulescu <strong>de</strong> Nitzsche: „Nimeni nu observa că vulturul e şchiop.” sau„Au apărut telefoanele mobile inteligente. Unele mai inteligente <strong>de</strong>câtposesorii lor.”În cazul în care domnul Ştefănescu, fiind mult prea ocupatcu scrierea celei <strong>de</strong>-a doua ediţii a istorie sale, nu va avea răgazul necesarînvăţării ortografiei româneşti, îi venim noi în ajutor şi-i atragematenţia, cu această ocazie, că, în limba română, se scrie şi se citeşte„vetustate” şi nu „vetusteţe” ― <strong>de</strong>ci, corect este „vetustatea” şi nu«vetusteţea „cugetărilor”». Nu că ar fi singura greşeală, dar nuavem nici spaţiul, nici timpul şi nici cheful necesar pentru a-l meditape ilustrul cărturar.Este foarte a<strong>de</strong>vărat că în ultimii 30-40 <strong>de</strong> ani ― timp încare domnul Alex Ştefănescu şi Coana Istorie joacă <strong>de</strong> zor tontoroiulpe centura literaturii, numindu-l tangou, uitând că una e să facilumea să râdă şi alta e să ajungi <strong>de</strong> râsul lumii ― a cam plouat pesteîntinsele şi medievalele frumuseţi ale patriei, însă nu e obligatoriu caciupercile apărute după ploaie să fie şi mâncate, mai ales atunci cândpălăriile acestora sunt mult prea mari pentru tărtăcuţa distinsului critic(!),căruia vasta ignoranţă nu i-a îngăduit să <strong>de</strong>scopere că fiecarelucru tin<strong>de</strong>, fatalmente heraclitian, către contrariul său ― ba chiar,uneori, ajunge să şi sfârşească în mult invocatul contrariu.Chiar dacă domnul Alex Ştefănescu ignoră marile evoluţiila trapez, preferând tumba la sol, sub motivaţia că ar fi mai odihnitoare,confundând astfel, prin aceste raţiuni estetice, calul din inimaTroiei cu cel bălan <strong>de</strong> la ieşirea din Neptun, mersul pe sârmă cu mersulagale spre casă, mantaua lui Gogol cu mantaua soldatului necunoscut,înghiţitorii <strong>de</strong> săbii cu mâncătorii <strong>de</strong> căcat şi, în fine, războiulrece cu războiul <strong>de</strong> ţesut, nu e nimic grav. Oricum, girodina critic-is-(continuare în pag. 3982)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3981
3982ESEURomânii din jurul României în imaginiUn album – monografie al prof. univ. Vasile Şoimaru, carereprezintă dorul Basarabiei <strong>de</strong> Patria-MamăÎn ziua când Basarabia sărbătorea a 90-a aniversarea votării Actului Unirii <strong>de</strong> câtre Sfatul Ţării, la Aca<strong>de</strong>mia <strong>de</strong>Studii Economice din Chişinău s-a lansat una din ele mai importantecărţi realizate <strong>de</strong> un basarabean. Este vorba <strong>de</strong> albumul-monografie„Românii din jurul României în imagini”,<strong>de</strong> prof. univ. Vasile Şoimaru. Cele 272 <strong>de</strong> pagini format A3şi 850 <strong>de</strong> fotografii color ale acestei cărţi - unice în tot arealulromânesc - <strong>de</strong>conspiră, mai întâi, efortul uriaş al autorului.Timp <strong>de</strong> cinci ani, Vasile Şoimaru s-a <strong>de</strong>plasat în toatecomunităţile româneşti din jurul României – din Caucazul <strong>de</strong>nord şi până în Grecia şi Balcanii <strong>de</strong> Vest - şi a surprins în imagini,<strong>de</strong> o rarisimă frumuseţe, viaţa reală a acestor comunităţi.În opinia cunoscutului regizor şi scriitor patriot AndreiVartic, albumul „Românii din jurul României în imagini” reprezintădorul Basarabiei <strong>de</strong> România, suferinţa pentru <strong>de</strong>ciziilecare au rupt la, 23 august 1939, Basarabia şi Bucovinadin trupul Ţării, dar mai ales faptul că aşa cum Basarabia arenevoie <strong>de</strong> România, tot aşa şi România nu poate <strong>de</strong>veniŢară, în toată puterea cuvântului, fără Basarabia.Răsfoind albumul, observăm că Vasile Şoimaru – una<strong>de</strong>vărat artist fotograf – nu îşi ascun<strong>de</strong> i<strong>de</strong>ntitatea sa româneascăatunci când fotografiază, ci dimpotrivă, o afişează<strong>de</strong>schis. El fotografiază româneşte şi cu mare dragoste pentrupoporul român. Imaginile, fie că sunt realizate în sateleromâneşti <strong>de</strong> pe Nipru, în Maramureşul istoric, în Ungaria,Cehia, Albania, Macedonia, Grecia ori Basarabia natală sauBucovina, reprezintă viaţa românilor din acele zone în toatăamploarea ei fiinţială – arhitectură <strong>de</strong> cult şi case <strong>de</strong> locuit,garduri şi porţi, câmpuri şi crânguri, fântâni şi izvoare, ziduristrăvechi şi şcoli contemporane, mo<strong>de</strong> vechi şi mo<strong>de</strong> noi, tipuri<strong>de</strong> costum popular românesc, dar şi tipuri <strong>de</strong> români acomodaţisau neacomodaţi la condiţiile reale în care locuiesc.Pamflet în laminor...(urmare din pag. 3981)torică a domniei sale este <strong>de</strong>fectă încă din fabricaţie, iar pilotul nunumai că e la fel <strong>de</strong> <strong>de</strong>fect, dar nici n-a reuşit, încă, să ne <strong>de</strong>monstrezecă ar <strong>de</strong>ţine un oarecare brevet <strong>de</strong> zbor. Grav este faptul că suficienţaşi superficialitatea nesăbuitului domn Alex Ştefănescu ― alcărui scop este acela <strong>de</strong> a stârni circul odată cu fiecare ieşire din vizuină,căţărându-se pe nume şi pe morminte celebre ― dă să rupălesa, jignind nu numai existenţa atâtor scriitorii vii, ci şi memoria marilordispăruţi.Iată până un<strong>de</strong> poate ajunge megalomania, bâlciul, ipocriziaşi cameleonismul insignifiantului critic: „(…)Gellu Naum, care esteconsi<strong>de</strong>rat un mare poet, candidat la Premiul Nobel, şi pe care eu îlconsi<strong>de</strong>r nul ca poet”.Dar, oare, Gellu Naum, dacă ar fi fost agramat, ar fi avut omai mare valoare? Nu ştim! Ar trebui să ne dumerească tot domnulAlex Ştefănescu, în al cărui creier e atâta linişte <strong>de</strong> se aud sforile.Pentru că, iată ce spunea, în urmă cu zece ani, când marele poetmai era încă în viaţă, distinsul critic şi cameleon <strong>de</strong> duzină: „A apărut<strong>de</strong> curând în viaţa noastră literară un poet înzestrat cu o excepţionalăforţă reformatoare, un poet strălucit, care face din cuvinteedificii flui<strong>de</strong> şi proteice, a<strong>de</strong>vărate fântâni arteziene ale sensului. Tocmaiîn momentul când cre<strong>de</strong>am că, în materie <strong>de</strong> poezie, nimic nu semai poate inventa, acest poet ne spulberă blazarea şi ne cheamă lao nouă viaţă a poeziei, impetuos, capabil să-şi asume bărbăteştecondiţia <strong>de</strong> inaugurator.(…)Ioan Popescuwww.oglinda<strong>literara</strong>.roStrăjuită <strong>de</strong> harta României Mari şi <strong>de</strong> Coloana Infinitului, albumul-monografieprezintă neamul românesc aşa cum stăel acum, la începutul mileniului III, pe harta cea nouă a Europei.Tot în acest an, cartea a fost lansată şi la Bucureşti,în cadrul unor ample manifestări cultural-ştiinţifice care auavut loc la Aca<strong>de</strong>mia <strong>de</strong> Studii Economice şi la Facultatea<strong>de</strong> Sociologie şi Asistenţă Socială a Universităţii din Bucureşti,un<strong>de</strong> am fost prezent şi eu, onorând astfel invitaţia prof.Şoimaru. La manifestări a participat o amplă <strong>de</strong>legaţie a ForuluiDemocrat al Românilor din R. Moldova, în frunte cu AndreiVartic, prim-vicepreşedinte al FDRM.Ovaţionat în<strong>de</strong>lung <strong>de</strong> elita ştiinţifică şi pedagogică aRomâniei, profesorul Vasile Şoimaru a povestit întreagaaventură a proiectului „Românii din jurul României în imagini”,inclusiv cei cinci ani grei <strong>de</strong> peregrinări ştiinţifice pecont propriu, în căutarea localităţilor în care locuiesc se<strong>de</strong>ntarcomunităţi româneşti. Domnia sa a precizat <strong>de</strong> ce a închinatvolumul regretatului profesor Paul Bran, fondatorulAca<strong>de</strong>miei <strong>de</strong> Studii Economice din Chişinău, mai apoi şi rectorulAca<strong>de</strong>miei <strong>de</strong> Studii Economice din Bucureşti. „PaulBran a susţinut cu entuziasm proiectul meu şi a fost uniculsponsor din România; dar chiar dacă nu ar fi făcut acestlucru, tot lui i l-aş fi închinat, atât <strong>de</strong> uriaşe sunt meriteleacestui excepţional om <strong>de</strong> ştiinţă care a pus temelia învăţământuluisuperior economic în Basarabia şi a mo<strong>de</strong>rnizatacest tip <strong>de</strong> învăţământ în România”.Profesorul Vasile Şoimaru a ţinut să remarce şi faptulcă în realizarea proiectului „Românii din jurul României înimaginii” a pornit <strong>de</strong> la sintagma lui Nicolae Iorga – „Româniaeste înconjurată <strong>de</strong> români” – şi că a vrut anume ca lucrareasă fie finalizată în 2008 – anul Marii Uniri.Dacă am recurs la trucul prezentării lor ca o opera <strong>de</strong> datărecentă a fost numai din dorinţa <strong>de</strong> a-l face pe cititor - în eventualitateacă nu recunoaşte imediat stilul lui Gellu Naum - să simtă cu acuitatece nouă este în continuare, şi azi, o iniţiativă poetica din primajumătate a secolului douăzeci.(…)Aceasta este prima surpriză, mereu repetabilă, pe care neorezervă Gellu Naum. A doua constă în capacitatea sa <strong>de</strong> a rămânepână în prezent, la vârsta <strong>de</strong> 83 <strong>de</strong> ani, un spirit înnoitor. El nu esteun avangardist "<strong>de</strong> altădată", ci un poet aflat mereu în avangardapoeziei. În prezenţa lui Gellu Naum un tânăr <strong>de</strong> azi poate părea <strong>de</strong>modat.(…)”Şi acesta este doar un singur exemplu, însă, revenind pânăîn dreptul aşa-zisei istorii ştefănesciene şi schimbând puţin macazul,ne întrebăm: în care istorii vor fi fiind toţi acei ridicaţi, <strong>de</strong>-a lungul vremii,pe socluri encomiastice, <strong>de</strong> către Alex Ştefănescu, în croniciledomniei sale, cu frazeologie stupidă şi şcolărească? ― şi, mai ales― în cazul în care, totuşi, la crezut cineva ― mai poate fi el credibil?Să scrii <strong>de</strong>spre somnambulismele critice ale domnului AlexŞtefănescu, e ca şi cum ai scrie istoria imposturii din ultimii 40 <strong>de</strong> ani,şi cine şi-ar pier<strong>de</strong> vremea cu un atât <strong>de</strong> mărunt personaj!Fără a avea vreun sistem critic, însă cu ajutorul pendulului,al babaroaselor şi, în cele din urmă, cu sprijinul crenguţei <strong>de</strong> alun, bifurcatăla capăt, marele critic şi istoric literar Alex Ştefănescu va maiscrie, probabil, şi cea <strong>de</strong>-a doua (<strong>de</strong>-a treia, <strong>de</strong>-a patra ş.a.m.d.) ediţiea istoriei sale, ba chiar va învăţa să şi ortografieze corect ― numaică noi, gândindu-ne la ce înseamnă să fii scriitor şi la marii maeştri,privindu-l cu propria-i tichie <strong>de</strong> mărgăritar pe ţeastă, brusc auzim curcilerâzând, şi ni se face milă, şi încheiem: Alea iacta est!Hai, s-auzim <strong>de</strong> bine!
APORTUL LUI EMINESCU, GAZETARUL, ÎN IMPUNEREALIMBII LITERAREMircea TruicăCa şi cum istoria limbii literare şi critica literară ar fi în domeniiale cercetării ştiinţifice complet şi irevocabil diferite, fără punţi<strong>de</strong> comunicare, s-a trecut <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> lejer peste a<strong>de</strong>vărul clamat <strong>de</strong>Iorgu Iordan 1 , că Eminescu a contribuit <strong>de</strong>cisiv şi masiv la conturarealimbii literare. Până la 1880 – consi<strong>de</strong>ră specialiştii I. Iordan,I.Gheţie 2 , Gh. Bulgăr 3 - este riscant a se vorbi <strong>de</strong>spre cristalizareaacesteia, mai cu seamă dacă se ţine cont <strong>de</strong> avalanşa <strong>de</strong> regionalismeşi neologisme inutile, <strong>de</strong> disputele dintre principiul fonetic şi <strong>de</strong>cel etimologic în privinţa ortografiei, <strong>de</strong> umorile Aca<strong>de</strong>miei şi <strong>de</strong> nivelulestetic – ironizat <strong>de</strong> publicistul <strong>de</strong> la “Timpul” – al gazetelorvremii.Studiile lingvistice maioresciene se doreau continuate. Însuşitri<strong>de</strong>ntul ofensiv <strong>de</strong> la “Timpul” - Eminescu, Caragiale, Slavici– plănuia o gramatică riguroasă, superioară celor existente (lui Eminescuîi revenea etimologia), dar, finalmente, doar ar<strong>de</strong>leanul celmolcom şi-a materializat, tardiv, proiectul, în 1914, în lucrarea “Gramaticaromânească”, partea I, Etimologia.Din punctul <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re al scepticilor, <strong>de</strong> ce este creditatEminescu drept făurar al limbii literare? Cum a acţionat el?Răspunsurile noastre vor fi clare, concise, la obiect.Viabilitatea limbii literare ar reclama limpezime, <strong>de</strong>nsitateşi bogaţia mijloacelor expresive. 4 Atribute găsite în paginile eminescienedin “Timpul”. În plus tenacele publicist a abandonat pista arhaismelor,a jargoanalor, a epurat limba <strong>de</strong> balastul regional şiargotic, producând un idiolect mlădios, simplu, inteligibil, cu enclaveneologice. Şi-a îndreptat atenţia asupra corectitudinii gramaticaleşi asupra sporirii expresivităţii textuale, fapt ce a <strong>de</strong>terminat-o peMonica Spiridon să <strong>de</strong>pisteze un soi <strong>de</strong> intertextualitate.Demersul maiorescian (combaterea “beţiei <strong>de</strong> cuvinte”, ortografiereadupă legi fonetice) a dat roa<strong>de</strong>.Apropo <strong>de</strong> mentorul Junimii, universitarii timişoreni, Şt.Munteanu 5 şi V. Ţâra au următoarea poziţie, la care subscriem:“Dacă Maiorescu, îndrumătorul cultural al unei generaţii, creeazăla noi limbajul criticii literare şi al <strong>de</strong>zbaterii tematice, în general,Eminescu, îl secun<strong>de</strong>ază pe un alt plan, al analizei fenomenelorsocial – politice, oferind aceleiaşi generaţii şi celor care îi vor urmamo<strong>de</strong>le <strong>de</strong> limbă literară (teza sfidată şi <strong>de</strong> Ştefan Ba<strong>de</strong>a – n.n)apte să fie purtătoare ale valorilor spirituale create <strong>de</strong> efectul secolelor<strong>de</strong> până la el”.În altă ordine <strong>de</strong> i<strong>de</strong>i, artizanul epocii marilor clasici elogia,în 1881, poezia şi articolele din oficiosul Partidului Conservator:“veritabile izbânzi, mostre <strong>de</strong> limba cizelată”.În articole, nu puţine, publicistul medita asupra aspectelorlingvistice, limba formând cu omul o unitate inseparabilă, ceea ce neaminteşte în zilele noastre <strong>de</strong> E. Benveniste: “nu dăm niciodatăpeste un om ca fiind separat <strong>de</strong> limbaj şi nu-l ve<strong>de</strong>m niciodată inventându-l.”6OPINIICă limba poartă efigia poporului, asta rezultă din pasajele:“Măsurariul civilizaţiunii unui popor astăzi este o limba sonoră şiaptă a exprima prin sunete, noţiuni, printr-un şir şi accent logic, sunete,prin accent etic, sentimente”, “…limba (…) e un elementesenţial, ba chiar un criteriu” 7 . Dincolo <strong>de</strong> adagiul celebru “Nu suntemnoi stăpânii limbii, ci limba este stăpâna noastră.”, gazetarulsemnala necestitatea ca scriitorul să stăpânească toate tainele limbiinaţionale: “Când <strong>de</strong>zvoltarea limbii ajunge la punctul acela un<strong>de</strong>scriitorii înving şi-şi dominează limba, <strong>de</strong>şi cu o oarecare cheltuială<strong>de</strong> putere, atuncea ei scriu mai bine.”Eminescu a intuit, ca nimeni altul, binefacerile exprimăriinormate, fluente, cu termeni precişi, lipsiţi <strong>de</strong> stri<strong>de</strong>nţe lingvistice.Erudiţia i-a permis să se comporte ca un suveran peste regatul vocabularuluiromânesc.Limba – avertiza gazetarul – “ar trebui să fie obiect <strong>de</strong> îngrijirenaţională” 8 . Dezinteresul duce la pier<strong>de</strong>rea i<strong>de</strong>ntităţii <strong>de</strong>neam, la <strong>de</strong>strămarea naţiunii.Prin <strong>de</strong>cantări, printr-un travaliu pasionant, jurnalistul <strong>de</strong>la “Timpul” a contribuit la unificarea limbii române în timp şi spaţiu,la emanciparea ei.Indiferent <strong>de</strong> accepţiile date noţiunii <strong>de</strong> limbă literară (“limba îngrijită, corectă, conformă cu normele curente”, pentru Al.Graur, ori “aspectul cel mai îngrijit al limbii comune”, după I.Gheţie),M. Eminescu girează constituirea limbii literare, precum şi a limbiiliteraturii artistice – rută explorată <strong>de</strong> I Gheţie – pentru că, “servinddrept instrument exclusiv pentru exprimarea acestei literaturi, limbaliterară era, în mod firesc, creaţia scriitorilor şi, în mod particular, amarilor scriitori 9” . Iar Eminescu era ceva mai mult.Profesionalizarea gazetăriei a avut ca efect profesionalizareaelocinţei, ridicată involuntar la rangul <strong>de</strong> artă <strong>de</strong> Antim Ivireanul1 . Fie şi în ultimul rând, aportul lui Eminescu la turnarealimbajelor specializate, a terminologiei juridice, economice, politicerămâne unul absolut remarcabil, motiv ce a condus la noi editări,dar din perspectivă tematică. (Editura Saeculum).Iulian Bitoleanu________________________1I. Iordan, “Limba literară”, Ed. Scrisul Românesc, Craiova, 1977, Cap.“Limba lui Eminescu”, p. 186-2062I.Gheţie, “Istoria limbii române literare”, ESE, 19783Gh. Bulgăr, “Momentul Eminescu în evoluţia limbii literare române”, Ed.Minerva, 19714Gh. Bulgăr, op. cit.5Şt. Munteanu, V. Ţâra, “Istoria limbii române literare”, EDP Buc, 1983,pp. 233-2356E.Beneviste “ Problemes <strong>de</strong> linguistique générale”, Paris, Gallimard,19667Apud Gh. Bulgăr, “Problemele limbii literare în concepţia scriitorilor”,1966, p. 1348M. Eminescu, “Timpul”, 17.IX. 18819I. Gheţie, op. cit., p. 111E. Negrici, Antim Ivireanul. “Logos şi personalitate”, Ed. Du Style, 1977Lista premiilor la Prima editie aCONCURSULUI NATIONAL DE POEZIE ANA IL,Brasov, noiembrie 2008MARELE PREMIU (Îi vom scoate volumul <strong>de</strong><strong>de</strong>but): George Alexandru Serediuc (Ipotesti)Premiul I : Alexandra Emilia Bucur ( Bucuresti)Premiul special al juriului : Ana Maria Susan(Rasinari)Premiul II : Andrei Adam Dosa (Brasov)Premiul III : Daniela Claudia Anghel (Caracal)Mentiune : Doru Emanuel Iconar (Cluj-Napoca)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3983
ADNOTĂRISCURTE CONSIDERAŢII PRIVIND MOMENTULACTUAL ÎN LITERATURA ROMÂNĂCine doreşte să caracterizeze momentul actual în literaturaromână nu poate trece peste faptul că se editează un număr însemnat<strong>de</strong> cărţi <strong>de</strong> poezie, proză, critică, eseuri. Cum <strong>de</strong> a ajunsaceastă artă în situaţia invidiabilă <strong>de</strong> a se afla în centrul unui interesdin ce în ce mai mare? Acest interes poate fi constatat nu numaila autori ci şi la cititori şi doar numărul mare <strong>de</strong> apariţii editoriale şidiversitatea lor dau impresia greşită a unei <strong>de</strong>screşteri calitative.Literatura română <strong>de</strong> astăzi a ieşit din hibernare şi îşicreează un organism chiar dacă nu pe <strong>de</strong>plin armonios, aflat totuşiîntr-o creştere promiţătoare. Publicaţiile pe hârtie, dar mai cu seamăcele virtuale acoperă o mare suprafaţă <strong>de</strong> informare cu posibilitateapentru cititor <strong>de</strong> a avea în faţă specii literare diverse, stiluri şi opiniioriginale. În acţiunea <strong>de</strong> <strong>de</strong>zvoltare a literaturii române sunt antrenaţireprezentanţi ai tuturor generaţiilor, fiecare cu tipul său <strong>de</strong> hărnicie.Cei consacraţi înainte <strong>de</strong> 1989 se plâng <strong>de</strong> numărul mare <strong>de</strong>autori şi <strong>de</strong> cărţi, <strong>de</strong> parcă noii veniţi le-ar confisca sporul lor <strong>de</strong> maturitateşi notorietate. Între <strong>de</strong>butanţi sunt oameni care s-au hotărâtsă scrie numai după ce au acumulat o imensă cultură literară, consi<strong>de</strong>rândcă niciodată nu este prea târziu pentru a-şi privi chipul înapa limpe<strong>de</strong> a semanticii româneşti. Oricum ei duc o luptă inegalăcu editorii, <strong>de</strong>oarece nimic nu poate frânge mai uşor con<strong>de</strong>iul <strong>de</strong>câtsentimentul <strong>de</strong>scurajării. Într-o lume dreaptă singura preocupare ascriitorului ar fi să scrie, iar a editorului să editeze şi să promoveze.Faptul că literatura în ansamblul ei este virusată şi <strong>de</strong> autorifără contingenţe cu i<strong>de</strong>ile literare mo<strong>de</strong>rne şi chiar cu lipsa <strong>de</strong>vocaţie nu trebuie să nemulţumească pe nimeni. Niciun călătorodată urcat în tren nu poate fi sigur că va ajunge prea <strong>de</strong>parte. Uniicoboară la prima staţie, alţii la următoarele. Să ne bucurăm cu toţii,indiferent <strong>de</strong> vârstă şi <strong>de</strong> numărul cărţilor scrise, <strong>de</strong> faptul evi<strong>de</strong>ntcă literatura română îşi recapătă încetul cu încetul tonul europeanşi atitudinea firească <strong>de</strong> artă a cuvântului. Dacă în poezie şi în criticăînnoirea e mai evi<strong>de</strong>ntă, e rândul prozei să se distanţeze <strong>de</strong>patetismul cultural şi să <strong>de</strong>scopere etalonul sensibilităţii fixate peînceputul noului mileniu. Ce prozator se poate socoti întreg fără acunoaşte ce s-a scris ieri şi ce se scrie astăzi, în momentele istorice<strong>de</strong> înflorire a culturii universale?Într-un climat <strong>de</strong>schis sugestiilor şi schimburilor <strong>de</strong> părerie <strong>de</strong> sperat că literatura va scăpa mai repe<strong>de</strong> <strong>de</strong> tot ce o apasă nunumai material, ci şi moral; am în ve<strong>de</strong>re preju<strong>de</strong>cata „Revistă importantă,public nume consacrate”. Când editurile nu vor mai aşteptasă le bântuie biruitorii şicând vor credita câtimea <strong>de</strong> talenta unor necunoscuţi, sentimentula<strong>de</strong>văratei răspun<strong>de</strong>rispirituale va câştiga în direcţia luinormală, calitatea. E încă un sindromal acestei vârste <strong>de</strong> creştere,promiţătoare, dar nu maiGheorghe Postelnicupuţin contradictorii, în care seaflă în momentul <strong>de</strong> faţă literaturanoastră.Referindu-ne mai mult la proză, specia cea mai încununată<strong>de</strong> realizări înalte rămâne romanul, dacă atribuim această calitateşi unor opere care nici nu şi-au propus să fie romane, ignorândconstrucţia şi simetria. Puternic vitaminizate, povestirea şi nuvelarespiră mai uşor sub presiunea romanului, <strong>de</strong>oarece au adaptat modalităţimai libere <strong>de</strong> exprimare. Se poate afirma că povestitorii numai sunt înghiţiţi <strong>de</strong> romancieri. Mulţi autori şi-au legat <strong>de</strong>butul <strong>de</strong>roman, <strong>de</strong>scoperind ulterior farmecul genului scurt şi ridicându-iprestigiul. Între exprimările celui din urmă regăsim atmosferizarea şicultivarea misterului (Gheorghe Neagu, Paul Spirescu, GheorgheStroe), vocaţia satirică (Ioan Velica, Virgil Panait, Lucian Gruia, IonelConstantin, Leo Butnaru), tentaţia spre story (Lucia Olaru Nenati,Ştefan Dumitrescu), alunecarea în poem (Cezarina Adamescu,Elena Buică, Ioan Benche, Tudor Cicu), vibraţia actualităţii şi a banaluluicotidian (Aurel Anghel, Ion Dincă, Gheorghe Postelnicu, TitiDamian). Aceste nominalizări au în ve<strong>de</strong>re, evi<strong>de</strong>nt, doar câtevapublicaţii virtuale sau pe suport material la care am avut acces.Între aceste modalităţi operează numeroase puncte <strong>de</strong> intersectarecare <strong>de</strong>finesc personalitatea fiecăruia. A <strong>de</strong>venit evi<strong>de</strong>ntcă succesul unui prozator este uşurat <strong>de</strong> cunoaşterea şi asimilareatehnicilor şi mijloacelor mo<strong>de</strong>rne. Veritabile structuri <strong>de</strong> concentraţieepică, textele întâlnite pe situri şi pe forumuri, acumulează <strong>de</strong>taliipe orizontală sau încearcă tot mai mult sondarea în existenţial, oferindastfel convertiri fabuloase, cât şi dorinţa <strong>de</strong> a emoţiona (MarianaBrăescu, Liviu Ioan Stoiciu, Artur Silvestri). Visul <strong>de</strong> creaţiepoate fi prezentul, singura noastră bogăţie. La vremuri noi, tipologiinoi. Povestirea actuală, formă concentrată <strong>de</strong> expunere, îşi ia misiuneagrea <strong>de</strong> a abrevia nesfârşitul vieţii.O poetă a revărsărilor furibun<strong>de</strong> şi al discursului aluvionar,clocotitor,cuizbucniri torenţiale,şi sincope studiate,premeditate şiludice este Adina Ungur în volumul Calvaria,Editura Eikon,2007.Versurile acesteia conţin,<strong>de</strong>opotrivă,o viziune asupra existenţeişi a propriilor trăiri.Simultaneitatea registrelor sale este echilibratăşi,oricât am încerca să izolăm un palier sau altul din arhitecturaacestora aproape halucinantă,<strong>de</strong>taliul va răsfrânge întreg ansamblu:Cumne ştiau amurguri şi dimineţi morcovii/ne prin<strong>de</strong>au cu braţelentinse/mângâind umbre sau/mai sigur// cuvintele-noi (Cum Aşa).Poemul se reface, febril, ca o ameobă, întrucât în fiecare fragmentsomnolează chiar fiinţa lui tentaculară.Ele au o viziune holografică alumii:sub aparenţa hosmozei,care e o iluzie pur retorică,totalitatea seaflă într-o ebuliţie fantastă,cu răsuciri,asemeni burghiului,ale planurilor,cuglisări subtile şi perspective anamorfotice:chiar aşa fierbinţi cuvintele-acelea-mitreceau prin creştet/prin piept prin oase şi-apoi prinsânge/mă răscoleau îmi ţineau <strong>de</strong> foame <strong>de</strong> sete <strong>de</strong> somn ori <strong>de</strong>viaţă/tu veneai cu zale şi lance cu năvoa<strong>de</strong> veneai cu săgeţi şicuţite/călărind jumătatea luminoasă <strong>de</strong> lună/ori în chip <strong>de</strong> vultur3984Adina Ungur: CalvariaAl. Florin Ţenewww.oglinda<strong>literara</strong>.roseara/ne scria cu stilou/dimineaţa <strong>de</strong> mână(RămâiPleacă).Poliformismulreprezentărilor e cea mai elocventă probă a disponibilităţii imaginative.Proteismul,caree,în egală măsură,al discursului liric şi aluniversului închipuit,poate fi consi<strong>de</strong>rat principiul esenţial al poeticiiAdinei Ungur.Ochiul poetei este avid,inima e mare şi trăieşteclipa,auzul vibrează,iar mâna aduceîn pagină infinitatea fragmentelorpercepute,care se mişcă enigmatic,hiperbolic ori microscopic,precumîntr-o plasmă :uneori când şed pe coasta gotiă a amintirilor cu tine/telecomandacu butonul <strong>de</strong> hârtie <strong>de</strong>clanşează/rularea filmului persoanelorferice(ipostază sisif şi amintire din zacerea prometeică).Impresia<strong>de</strong> imaginaţie ontologică,<strong>de</strong> aglomerare fastuoasă sugerează şi unmod al imaginaţiei;voind să fie realist în observaţie,poeta e o fantezistăîn reprezentare.Precizia,minuţia hiperrealistă fragmentată <strong>de</strong> metaforesurprinzătoare,cu aparenţă <strong>de</strong> <strong>de</strong>scriere pozitivistă împing <strong>de</strong>taliilespre incertitudine,spre explozia convulsivă.La Adina Ungurviziunea este stilul,poezia sa este frisonată <strong>de</strong> mari tensiuni şi irigată<strong>de</strong> o sensibilitate convulsivă.
PARODIIJURNALMă surprindcatalogând culorile :cele pure,sunt cam dure,cele ce-s amestecate,au <strong>de</strong> toate,chiar prestanţă,<strong>de</strong> le vezi <strong>de</strong> la distanţă;griul are însă, clar,şi <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> rarul har<strong>de</strong> a fi grioricând în zişi privit <strong>de</strong> orişicine.Pentru minee-o minune,chiar pe bune,când e gri în jurul tăuceva, chiar dacă e rău,simţi aşa o milă-aparteşi nu-l mai arunci <strong>de</strong>parte;cum şi astă poeziecare, sigur, tot gri e !ANDREEA BODIGri(<strong>Oglinda</strong> literară,nr.81/2008)ILEANA RUSU VRABIE4. Călăul mi-a plecat în <strong>de</strong>plasare(<strong>Oglinda</strong> literară, nr.81/2008)Mi-e muza dusă un<strong>de</strong>va <strong>de</strong>parte,S-a dus <strong>de</strong> bună voie, sau, mai ştii…S-adune noi imagini pentru-o carte,Pentru maturi sau poate <strong>de</strong> copii.Un vers n-am scris ce când îmi e plecată,Măcar <strong>de</strong> exerciţiu sau noroc,Doar ceva proză, cât <strong>de</strong> cât rimată,D-am aruncat-o ca pe-un vreasc în focE moda azi, se ve<strong>de</strong> şi în scris,Să ai mai multe muze la în<strong>de</strong>mână,Eu recunosc că încă n-am <strong>de</strong>prinsArta <strong>de</strong>-a ţine una bine-n mână.În <strong>de</strong>plasare poate mi-e plecatăŞi-o să revină, să nu-mi pară rău,Oricum, mă simt <strong>de</strong> toate-eliberatăCă muza mea, <strong>de</strong> fapt, mi-e şi călău !CARINA IENĂŞELPoem(<strong>Oglinda</strong> literară, nr.82/2008)dacă-mi ve<strong>de</strong>am doar <strong>de</strong> cotidienetreburi nu ajungeam acumsă scriu poemu-acesta, <strong>de</strong>şi-n genehăţişurile nopţii îşi fac drum,dar nu mai pot dormi până nu-mi vinesă scriu măcar un capăt <strong>de</strong> poem,că-s fiica nopţii, mi s-a spus,mă temcă e a<strong>de</strong>vărat, dar încă-i bine,LUCIAN PERŢAchiar foarte bine, că iată că nu-scum se putea-ntâmpla, chiar un strigoi.CONSTANŢA CORNILĂLa ce oră(<strong>Oglinda</strong> literară, nr.82/2008)Indiferent la ce orăTrec prin parcul din centru,Pe aleea cu scrisori,Fac <strong>de</strong> multe oriO chiar necesarăConversaţie cu copacii.Eu tot<strong>de</strong>auna am fost pentruEgalitatea în drepturi,Că şi ei au suflet, săracii,Şi le aleargă lumina prin piepturiÎntr-o călătorie cu ţinta la frunze.Dar atât <strong>de</strong>ocamdat’—Restul în alte lecţii,Că acum am <strong>de</strong> datUnor gardieni nişte explicaţii.NICOLAE MATCAŞDe-o fi să trec vreodată-n altă lume…(<strong>Oglinda</strong> literară, nr.82/2008)În lumea asta infinit <strong>de</strong> mare,Desigur, spun <strong>de</strong> lumea literară,Mi-am imprimat şi eu o foarte rarăDorinţă spre-a limbii purificare.Şi cordul mi-am <strong>de</strong>schis pentru o ţarăC-o limbă românească curgătoare,Ca un surâs giocondic dat în floare,Într-o perpetuă şi caldă primăvară.Dar câte-s vise multele mi s-auCam spulberat văzând cum vorbitoriiLimbii române nici habar nu auDe puritate, reguli, sens corect…La ei doar ce-i urât e <strong>de</strong> efect,Aşa că trec la altă limbă şi… i am sorry !MIHAI GANEAcele două porunci(<strong>Oglinda</strong> literară, nr.82/2008)citeşte şi vei fi citit,chiar dacă textul e răuşi-n mod certnu lua în <strong>de</strong>şert,evi<strong>de</strong>nt,numele editorului tăuscrie şi vei fi scris,apoi vei <strong>de</strong>veni proscris,iar marea ta iubire din vissoţie o să-ţi <strong>de</strong>vină atuncişi imediat,fiindcă ai respectatcele două porunci,o să-ţi toarne la prunci !DANIELCONSTANTINMANOLESCUEpigrameD-lui Ale.X Cetäteanu,Press-és-Dinte alASRC-Montréalsi etern servitor allui CupidonSi <strong>de</strong>ntolog si presedinte,E mai activ ca-n tinerete;I se mai miscä...câte-un dinteDar gându-i tot la ...sugubetze!Poetului George Filip din Montréal,un pic prea...energic promotor alconcursului <strong>de</strong> poezie StarPress -2008Sä faci, ai vrut, mare ConcursCrezând cä toti vor striga : «AVE ! »Dar ai uitat a lor gâlceave;Te strigä...însä...ca la Urs !D-lui Victor Rosca, redactor-Sef alrevistei «CANDELA » din Montreal,vajnic partizan anti-comunist, azi lapensie, cu ocazia lansärii romanului<strong>de</strong> succes « Moara lui Kalusek » laMontréalRoscov si ver<strong>de</strong> prin Carpati,La politruci le-ati tras la oase;Väd cä nici astäzi tot nu stati,Cum altii stau...<strong>de</strong> lemn-tänase !Ghici ghicitoarea mea !Maistrului Marc-Marinescu-Dinu-Constantin custo<strong>de</strong> (ne-ales!) al PieteiRomâniei la Montréal !Slab ca un tzâr, cu päru-n vânt,Prin iglitä trei fire trase,Iat-al Românei Pietze Sfânt:E Pavel, Marcu' sau ...Tänase ?Lui Viorel Gaitzä umorist ...în panä <strong>de</strong> inspiratie la Montréaldar... «succesfull <strong>de</strong>-novo» la BucurestiDe la o vreme-i trägea tare ,Cu-al dumnealui etern...Mardare;E gaitzä, cuc sau papagal,De se repetä-n asa hal ?Lui Ionut Caragea, acuzat <strong>de</strong> unii cäamestecä rugby-ul cu poezia, laMontréalIonut al nostru e...proclet,Plin <strong>de</strong> talente ...dar schimbist:El joacä rugby ...ca poetSi scrie versuri...ca rugbyst !www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3985
VACANŢE, VACANŢE3986Liviu ComşiaSCRIITORI ROSIORENIAlexandria, Editura Tipoalex, 2008Dintre ju<strong>de</strong>ţele din sudul ţării, cred că Teleormanul cunoaştecea mai mare <strong>de</strong>zvoltare a culturii scrise, atât prin numărulmare <strong>de</strong> manifestări <strong>de</strong>dicate cărţii (lansări, întâlniri cu publicul la bibliotecişi şcoli, acordarea unei <strong>de</strong>osebite atenţii tipăriturilor vechişi noi), cât şi prin numărul mare al scriitorilor, unii locuitori ai Burnazuluisau Găvanului Bur<strong>de</strong>a , alţii plecaţi în oraşe mari, <strong>de</strong> un<strong>de</strong>se întorc periodic la publicul lor.Oameni cu firi <strong>de</strong>schise şi pimitoare, românii <strong>de</strong> pe Ve<strong>de</strong>aşi Teleorman împărtăşesc bucuria creaţiei lor cu vecinii, fără pic <strong>de</strong>invidie şi cu mo<strong>de</strong>stia care stă bine artiştilor autentici. Şi eu amscris <strong>de</strong>spre autorii din această zonă,în presa locală din Teleorman(“Meandre”, “Drum”), din Olt (“Olt Press”, “Oltul cultural”, “Oltul”), înreviste culturale pe hârtie (“Poesis”, “Cronica”,”Ramuri”, “Axioma”,“13 Plus”) sau on-line (“O carte pe zi”). Sunt autori care privesc cumultă seriozitte rolul scrisului în formarea tineretului, a calităţilor moraleşi spiritual,e care nu dau uitării valorile trecutului şi prezentului,pentru a proiecta un viitor scrisului românesc: Cornel Basarabescu,Iulian Bitoleanu, Constantin T.Ciubotaru, Stan V.Cristea,Florea Miu,Mihai Atanasie Petrescu, Romulus Sălăgean,Florin Săvoiu, LuminiţaZaharia, <strong>de</strong>spre care am publicat cronici literare <strong>de</strong>-a lungulanilor.Cronicarul Liviu Comşia adună între copertele cărţii recenziilepublicate în publicaţii din Teleorman (“Contrasens”, “Caligraf”),Vrancea (“<strong>Oglinda</strong> literară”), Cluj (“Cetatea culturală”), Braşov(“Dealul melcilor”, “Foaie pentru minte, inimă şi literatură”) şi SatuMare (“Cita<strong>de</strong>la”).Prefaţa cărţii porneşte <strong>de</strong> la parafrazarea cuvintelor unuimare prozator al locului, Marin Preda, aplicate oraşului Roşiorii <strong>de</strong>Ve<strong>de</strong>, al cărui consiliu local a finanţat cartea: “timpul încă arerăbdare cu oamenii, chiar dacă vremurile sunt în schimbare”.Suntprezentate operele a 24 <strong>de</strong> roşioreni din “capitala culturală a Teleormanului”(cum le place să spună <strong>de</strong>spre oraşul lor, fostreşedinţă <strong>de</strong> ju<strong>de</strong>ţ, şi caracalenii, tecucenii, câmpulungenii saubârlă<strong>de</strong>nii).Autorul recenziilor remarcă marea diversitate a mişcăriicultural a zonei, cu aspect tradiţionaliste, romantice sau neomo<strong>de</strong>rniste.esteremarcabilă străduinţa unor autori <strong>de</strong> a <strong>de</strong>păşi egoismulîn<strong>de</strong>obşte cunoscut al celor care se îngrijesc numai <strong>de</strong> ecoulpropriilor rânduri, astfel câ au publicat dicţionare <strong>de</strong> scriitori şi publicişti(Stan V.Cristea), eseuri literare ( Mihai Athanasie Petrescu),monografii (Constantin T.Ciubotaru),memorialistică (Florin Săvoiu),lucrări <strong>de</strong> etnologie şi istorie locală.Liviu Comşia îşi exprimă satisfacţia <strong>de</strong> a aparţine unuispaţiu spiritual înfloritor şi constant, menţionând, ca aspect al valoriiintelectuale, omeneşti,a acestor oameni <strong>de</strong> litere , mai puţin întâlnitîn alte zone,unitatea şi toleranţa lor, prin înscrierea şiparticiparea activă la Asociaţia Culturală “Mileniul 3”, un<strong>de</strong> au scoscâteva culegeri <strong>de</strong> texte interesante, etalând specificul cultural alsudului românesc.I<strong>de</strong>ea care l-a călăuzit pentru a aduna cronicilenumai <strong>de</strong>spre operelescriitorilor roşioreni a fost că aici “cuvântul arepreţuirea care I se cuvine, <strong>de</strong> a fi fost cel dintâi” şi “mereu în competiţiecu vremurile”.Vom sublinia mo<strong>de</strong>stia cu care autorul <strong>de</strong>clarăcă poate alţi cititori au percepţii diferite asupra acestor scriei.”Poatenici n-am intuit fericit intenţiile lirice, epice şi estetice”, spune LiviuComşia în”Cuvânt lămuritor”, “Dar am mulţumirea că am încercat şi,mai ales, că fac parte din această comunitate dăruită cu har artistic”.La fel cum <strong>de</strong>clarau cronicarii români <strong>de</strong> la începuturile istoriograficeale literaturii române, autorul menţionează că a scris“spre aducerea aminte” a cititorilor, “că scrisul frumos rămâne martoral spiritualităţii unei comunităţi străvechi”.Antologia <strong>de</strong>butează cu prezentarea antologiilor “Suntemcopiii mileniului III”, a concursului <strong>de</strong> creaţie literară pentruelevi,apreciată ca “antologie-document”, <strong>de</strong>stinată transmiteriifăcliei literare generaţiilor tinere, şi “Nepoţii lui Moromete.13 scriitoridin Teleorman”, criticată pentru lipsa <strong>de</strong> unitate( “volum heteroclit”),în care prefaţatorul Horia Gârbea satisface orgolii <strong>de</strong> autori,prezentând mai puţin operele.Dintre scriitorii prezentaţi individual, vom menţiona câtevachipuri semnificative, avândconştiinţa că recenzia şi cronicanu sunt <strong>de</strong>cât pentru că existăcreaţiile literare şi că prezentatorulare i<strong>de</strong>ile lui, care nu se potrivesc,<strong>de</strong> multe ori, cu ale altorcititori sau cronicari.Relativitateaopiniilor este evi<strong>de</strong>ntă, mai mult,în prezentarea unor culegeri, îndiscuţie fiind necesitatea sau valoarea/lipsa<strong>de</strong> valoare a acestora,care au tradiţia“colectivistă” <strong>de</strong> dinainte <strong>de</strong>1989.Paul Amet şi-a compuso poză romantică tradiţionalistă, Corneliu Vasilescrie <strong>de</strong>spre pământ şi natură,dar neomo<strong>de</strong>rnist prin concepţieşi cultivarea poeziei cu formă fixă.Gabriel Argeşeanu acţionează cu în<strong>de</strong>mânare publicistică,reuşind şi obţinerea unor date literare prin confesiunea autoruluiMarin Co<strong>de</strong>anu.Tot jurnalist, Iulian Chivu este un “istoric al clipei”,care acordă importanţă <strong>de</strong>opotrivă literaturii şi etnologiei.Cornel Basarabescu emite, cu gravitate, întrebări esenţialeasupra existenţei, trăind cu intensitate prăpastia dintre aspiraţii şirealitate.Iulian Bitoleanu cultivă o filozofie a fascinaţiei nepătrunsului,percepând natura prin gestică graţioasă.El fascinează prinversurile <strong>de</strong>spre natură.Constantin T.Ciubotaru este vazut ca un narator polemist,umorist, care recurge la legendă şi la tehnici compoziţionale <strong>de</strong>mare efect.Este şi autorul unor monografii , ca om al şcolii şi al credinţeistrămoşeşti.Spaţiul acordat este pe măsura cel puţin a întin<strong>de</strong>riioperei.Stan V.Cristea este prezentat ca autor <strong>de</strong> dicţionare, bibliografii,istorii culturale,cercetări eminesciene ,poet şi cărturar interesat<strong>de</strong> evaluarea monumentale istorice şi religioase.Aflăm căun criteriu pentru prezentarea autorilor în monumentalul dicţionar afost să fi publicat minimum trei cărţi, fapt pe care îl coni<strong>de</strong>răm normal.Esteevi<strong>de</strong>nţiată imensa cantitate <strong>de</strong> energie, talent şi timp pentruopera sa.Anghel Gâ<strong>de</strong>a este prezentat ca un realist al magicului,care percepe existenţa sub semnul mitului, este <strong>de</strong> fapt un realismînşelător, al unui autor care are o poftă nebună <strong>de</strong> a povesti.Liviu Nanu este un nonconformist şi un ironic.El <strong>de</strong>mitizează,pezentând o lume <strong>de</strong>zarticulată.Dacă la începutul poemuluiatmosfera e sublimă, finalul ne aduce cu picioarele pe pământ.Domniţa Neaga este o poetă romantică,preluând din trecutsâmburele frumuseţilor, pentru a înţelege relaţia dintre poetă şilume.Argentin Şt.Porumbeanu este unul dinte cărturarii pasionaţi<strong>de</strong> istoria şi <strong>de</strong>venirea oraşului Roşiorii <strong>de</strong> Ve<strong>de</strong>, în ceea ceînseamnă toponimia sau marile personalităţi originare sau legate<strong>de</strong> acest topos.Romulus Sălăgean ete un poet care aduce lângă muzicalitatea“dulcelui stil classic” ironia schimbărilor din lumea contemporană,sub semnul frunzei anonime.Florin Săvoiu este un talentat memorialist şi un autor <strong>de</strong>proză un<strong>de</strong> liricul eşuează în dramatic,iar scriitorul eva<strong>de</strong>ază dincotidian şi se alină cu himere.Gheorghe Stroe este romancierul comparat cu WilliamFaulkner, cu ţinutul imaginar Yoknapatawpha, <strong>de</strong>oarece imagineazăun ţinut fabulos,apoi cu Gabriel Garcia Marquez, pentru trama epicăşi tehnica literară asemănătoare.Trecutul abundă în întâmplări magice,iarplanurile epic se împletesc.Florian Troscot <strong>de</strong>păşeşte graniţa jurnalisticii spre literatură,fiind un autor <strong>de</strong> proză, fin observator şi stilist.Are umor şisarcasm, construind o lume cu care este solidar.Din păcate, autorulnu mai este.Cpaţiul nu permite enumerarea altor autori, care, în egalămăsură, fac parte din peisajul literar şi publicistic al Teleormanuluişi al ţării.In încheiere, vom aprecia strădania autorului <strong>de</strong> a nu lăsarisipite prin periodice impresiile <strong>de</strong> <strong>lectură</strong> <strong>de</strong>spre scriitorii oraşuluiRoşiorii <strong>de</strong> Ve<strong>de</strong>, care câştigă astfel un câmp <strong>de</strong> imagine pentrublazonul spiritualităţii româneşti.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
POEZIEJURNALLILIANA URSUANGELA BACIUAZI AM VORBIT CUSORAÎNGERULUI...azi am vorbit cu soraîngeruluişi i-am spus eu toatecîte mă doriar ea a lăcrimatşi mi-a adus în dar dincero rugăciuneazi am vorbit cu fratele îngeruluişi i-am spus eu toate poeziilemeleşi i-am arătat eu lui toate fotografiiledin copilărieiar el a lăcrimatşi mi-a adus în dar :lumina îngerului meucea <strong>de</strong>grabă vin<strong>de</strong>cătoareşi o pana DE SCRIS.COPACUL CARE FACE SIPRUNE SI CAISE SI NECTA-RINEdacă masae în formă <strong>de</strong> corabieîn catalogul <strong>de</strong> primăvaraşi tot în acest abis al luxuluifarurile mărilor servesc drept termometre,pietre pentru aleisau casete pentru CD-uridacă la picioarele cailorluna se scaldăîn iarba în care cîndva au înotatiubiţiiiar tânărul filozof s-a apucat <strong>de</strong>poezieintrând în bucuria cuvintelordacă în această primăvară americanăacelaşi pom care costă doar 11dolariface şi prune şi caise şi piersici şinectarineiar cuvintele sunt asemeni focurilor<strong>de</strong> artificii<strong>de</strong>asupra zăpezii : a<strong>de</strong>menitoare,insinuante, <strong>de</strong> neatinstoate acestea se întîmplăpentru că la Bucureştiun bătrîn poetîncă îşi mai ascun<strong>de</strong> <strong>de</strong> nevastăpoeziile în tocurile pantofilorşi suspină la fiece pasazi, un uliu l-a privit în ochişi el care <strong>de</strong> mult nu mai zboarăa îngenuncheatsă se roage.POEM IN OCTOMBRIEPaducel - cuvint mingiietorin tine imi asez azicapul.Ca-n poala mameivisez eu intre vocalele tale moi siblin<strong>de</strong>precum blana <strong>de</strong> iepure,a, u, ea,u, e torc ele vocaleletalein sufletul meu.a, u, eeee...AL DOILEA CINTECPENTRUPADUCELMalai marunt e un alt nume al tauun nume mai tinar pentru bobiteletalerosii.Tu,cavaler din marginea paduriiin batalia lui noiembrie cu zapada.Tu, haina celestaa ochilor mei obositi.Tu, aripa bunaspulberind valurile tristetii.„Bun pentru inima ceaiul <strong>de</strong> paducel“spune batrina din compartiment.„Semeni cu suratele maciesi“ itisoptesc si euCele din care bunica faceagemul acela care inmiresmatoata strada Balanteisi tot Sibiul.Paducel,cuvint in care ma imbracacum,la inceput <strong>de</strong> iarnacind locuiesc pe strada Armonieicolt cu Toamnei.POEM PENTRU VARA MARINAAi cumpărat un clopoţel <strong>de</strong> lîngăPodul Minciunilordin oraşul copilăriei noastre înviate.Pecine vei chema cu el ?în casa ta <strong>de</strong> la malul Egeeii,pe cei vii sau pe cei adormiţi ?Ai un suflet frumos cum numeletău Marinacu mireazmă <strong>de</strong> mare şi liliac alb.Şi ei vor veni cu toţisă-ţi mîngîie singurătatea mereutănărăşi braţle-ţi obosite<strong>de</strong> atîţia măslini curăţaţi, culeşi,sprijiniţi.Tu, curajoasă şi umilă,mereu îndreptîndtot ce se mai poate îndrepta.Azi, în rugăciunea meate-am zărit serafică, apoapetransparentăîn ochi cu luminiţele din ochiimaicii tale,în mînă cu valiza aceea legată cucureaua tatăluicum veneai spre noi.FEMEIA NISIPULUILui T.A.IULIE atât <strong>de</strong> cald. Suntîn jur <strong>de</strong> 36 <strong>de</strong> gra<strong>de</strong> C, plaja aglomerată.Femeia tânără priveamarea ar privi-o zile şi nopţi în şirfără plictiseală să se contopeascăcu ea. Se juca cu <strong>de</strong>getele în nisipulfin…cerul era fără nici un nor…Era pentru prima datăcând trăia un mare sentiment <strong>de</strong> libertate, <strong>de</strong>împăcare şi chiar….o dorinţă <strong>de</strong> a trăi iar, <strong>de</strong> a o lua<strong>de</strong> la capăt…nu mai spera…cre<strong>de</strong>a că trecuse timpulei…zâmbea…un copil trecuse cu o găletuşă <strong>de</strong>apă vroia să ridice un castel <strong>de</strong> nisip, un bărbattânăr îşi întinse prosopul la câţiva paşi <strong>de</strong> ea, curios,sau poate doar singur, nu-i păsa <strong>de</strong> nimic cu privireaţintă spre orizont simţea o mare caldură în tot corpulşi …o mare fericire. Viaţa a început din nou pentruea…Îl privea. Stătea în stânga ei pe nisipul caldcu picioarele aproape <strong>de</strong> apă, îi urmărea liniile chipului,era ispitită, să-l ia în braţe să-i sărute ochii,gura, să-i spună şoptit « te iubesc » dar nu făcu nicio mişcare…dăruit somnului sub razele soarelui îliubea, era acolo doar pentru ea, dar mâine…cineştie…In el recunoscuse mirosul iubirii, ablân<strong>de</strong>ţii, a erosului, a mării.Un clipocit o făcu să ridice privirea, o barcăaluneca uşor…se lăsa seara, soarele cobora. Seapropie <strong>de</strong> trupul lui şi îl învălui cu părul « făcut palmier» cum îi plăcea să spună – se ascun<strong>de</strong>au <strong>de</strong>privirile iscoditoare ale oamenilor – se apropie cupielea cu <strong>de</strong>getele cu inima ei.Deodată EL se trezi, <strong>de</strong>schise ochii, EA îlprivea pe sub pleoapele între<strong>de</strong>schise, era mirat <strong>de</strong>privirea ei, ve<strong>de</strong>a o întreagă lume acolo, ve<strong>de</strong>a trecutul,vroia să ştie totul <strong>de</strong>spre femeia aceasta, toatabucuria şi durerea toate fostele iubiri s-o iubească,ar vrea cum n-a mai iubit-o nimeni până acum s-osufoce cu iubirea lui …O prinse în brate şi o sărută cald pe frunte,pe ochi, pe buze, pe sâni, pe umeri, marea atât <strong>de</strong><strong>de</strong>schisă îi acoperea…apoi aşa goi intrară în apamării, alge i se încurcau femeii în pletele lungi şinegre, nu-i păsa, înainta cu el în valurile măriiţinându-l <strong>de</strong> mâna, ar fi mers cu el aşa până dincolo<strong>de</strong> capătul lumii, creşteau, se înalţau pe valuri, fugeaufericiţi….cum să opreşti clipa, cum s-o furi pentrutot<strong>de</strong>auna, cum să-ţi strigi fericirea în gura mare,regaseau amândoi iubirea <strong>de</strong> mult uitată, ştiau,simţeau că timpul i-a adus împreună în sfârşit, iar eitrebuiau să păstreze nebunia, să n-o piardă, s-o protejezeca pe un copil, s-o ţină strâns în braţe pentrutot<strong>de</strong>auna bărbatul cuprinse cu braţele şoldurile femeii,o lăsă pe spate si o învârti uşor în cerc pe suprafaţaapei. Femeia închise ochii, soarele în asfinţitîi mai lumina puţin chipul şi-i mângâia gândul…fericireavenea din el cum să-i spună acestui bărbat cătimpul s-a oprit în loc cum să-i mulţumească pentruacest dar, să-i scrie pe pielea lui ce i se oferea, toatecuvintele ce îi veneau grave, frumoase, a<strong>de</strong>varate,ameţitoare, confuze,… din trup, din suflet, din pântec…femeia parcă murmura sau se tânguia cu ochiiînchişi, nu vroia să se oprească mişcarea aceea încerc s-o ţină asa în valurile mării până va veni iarnasă fie femeia lui, FEMEIA NISIPULUI … bărbatul seopri, avea genele u<strong>de</strong>, pielea <strong>de</strong> pe <strong>de</strong>gete i se încreţise,părea fericit şi în cel mai elegant gest <strong>de</strong> balerinperfect, o ridică <strong>de</strong> mijloc <strong>de</strong>asupra capului, oţinu aşa în aer, privind-o tot timpul, apoi…o aruncăîn valuri…femeia ţipa… cel mai frumos ţipăt ce afost vreodată…elibera toată groaza, toată durerea,elibera lanţurile…şi i se dărui lui cum n-a mai făcutoniciodată…inima îi sări din piept, capul îi vâjâia,ştia că e acolo, o aştepta să aibă grija <strong>de</strong> aceasta iubire,si cu cea mai mare forţă femeia se ridică <strong>de</strong>odatădin apa învolburată însetată <strong>de</strong> …tot…respiraaerul, privi cerul, apoi îşi potrivi trupul <strong>de</strong> al lui, erausinguri într-o noapte <strong>de</strong> iulie…www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3987
ESEUADEVĂR ŞI/ AL DISCURS(ULUI)STUDIU asupra Căutării Sfîntului Graal şi basmul Tinereţe fără bătrîneţeşi viaţă fără <strong>de</strong> moarteVirginia BogdanAutoarea mulţumeşte înmod <strong>de</strong>osebit lui Andrée Christensenpentru amabilitatea <strong>de</strong> afi citit acest text şi <strong>de</strong> a fi făcutcorecturile ce se impuneau**Textul a apărut în originalîn limba francezăIntroducereNimic mai fals <strong>de</strong>cît aconsi<strong>de</strong>ra povestirea exclusiv operă <strong>de</strong> ficţiune.Nu este vorba, după opinia noastră, <strong>de</strong>cît <strong>de</strong>spre o interpretareunilaterală, <strong>de</strong>cît <strong>de</strong>spre o funcţie. Aceea <strong>de</strong> reprezentare.„Singura manieră pe care literatura o cunoaşte ca reprezentareeste basmul(povestirea) echivalentul verbal al evenimentelornon-verbale„*Aceasta este, <strong>de</strong> altfel, problema esenţială asupra căreia insistăprezenta lucrare.De aici <strong>de</strong>curge o altă funcţie, tot atît <strong>de</strong> importantă ca şiprima, dacă nu <strong>de</strong> prim ordin: funcţia morală, religioasă. Care fusese<strong>de</strong>ja semnalată <strong>de</strong> critica <strong>de</strong> specialitate.Şi pornind <strong>de</strong> la acest „ punct central” al investigaţiei noastre,totul se organizează astfel încît să ne convingă <strong>de</strong> veridicitateaADEVĂRULUI, singurul care posedă o Autonomie.Esenţă şi existenţă dispun <strong>de</strong> inteligenţa noastră, care neleagă <strong>de</strong> ele, puternică prin fragilitatea sa însăşi, cale regală a vieţiinoastre, imperiu mişcător al imaginii. VERB care se face VĂZUT,CITIT, ASCULTAT.*Figuri, G. Genette, Bucureşti, Univers, 1978, p. 153 (s.n.)AIN SOPH OR - SENS-ul <strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> sens„Inarticulată/ea vorbeşte la capătul ei însăşi /noastră înaintea/ o limbă fără gramatică / în afara oricărui sens / cuvintele saledispersate / <strong>de</strong>zvăluie misterele viitorului” *Fizicienii, astrofizicienii, cosmologii recunosc existenţa uneiFiinţe inteligente şi universale (Paul Devies, The Spirit of God, TheBig Crunch, Haflast three minutes of Universe), mergînd pînă la interpretareaCabalei.Joel Primack( cosmolog californian) admite existenţa aspectuluisuprem al lui Dumnezeu, AIN SOPH, dincolo şi în jurul zorilorvieţii, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> emană o lumină care a creat sefirotul şi universulfizic.Iată <strong>de</strong>ci că începem cu sfîrşitul şi trebuie să acceptăm căorice gramatică se transformă în poietică/ poetică a imaginarului.Pentru acelaşi Primack, sefirotul creaţiei corespun<strong>de</strong> conceptelorteoriei inflaţioniste.Teoria inflaţionistă, formulată în 1979 <strong>de</strong> către Alain Guthcercetătorla Institutul <strong>de</strong> Tehnologie din Massachusetts(MIT)avansează i<strong>de</strong>a că universal s-a <strong>de</strong>zvoltat în mod exponenţial, cuo viteză superioară luminii, la o secundă după apariţia sa din neant.André Lin<strong>de</strong>( professor asociat al Universităţii AmericaneStanford); fizicianul rus subliniază faptul că această inflaţie continuăşi în present.Pentru a reveni la Joel Primack, el susţine faptul că Ketherprimulsefirot al Cabalei simbolizează infinitul potenţial creator al luiDumnezeu, Chokhmah, al doilea sefirot reprezintă pasajul explozival universului nostru din zona potenţialului pur la existenţa fizică. Însfîrşit, Binah, al treilea sefirot, este “ matricea” în care se înfăptuieştecreaţia lui Chokhmah.Dacă s-ar distruge Babilonul şi orice carte, rămîne LOGO-SUL care să ne înveţe VIAŢA, CALEA ŞI ADEVĂRUL.* Que l’apocalypse soit!, Andrée Christensen & Jacques Flamand,Editions David, Orléans, 2000, p. 17; extras din poemul „ La<strong>de</strong>vineresse”, din culegerea La femme sauvage, Andrée Christensen,Editions du Nordir, 1996, pp. 69-72(t.n.)AVERTISMENTTerenul pare mişcător. Plauri în <strong>de</strong>plasare. Care se i<strong>de</strong>ntificămişcării însăşi a scriiturii. Pînă la a <strong>de</strong>veni, prin succesive sedimentări,veritabilă stîncă. I se va permite <strong>de</strong>ci şi ierta autorului latura„neştiinţifică”, pur „creatoare” a lucrării, fără <strong>de</strong> care, vai, nu ar fivorba <strong>de</strong>spre lucrare, şi titlul nu ar mai avea motiv.A<strong>de</strong>menitoare capcană, aceea a „ştiinţei”. O precizare se impunereferitoare la scopul proiectat.Este vorba, <strong>de</strong> fapt, <strong>de</strong> a sesiza fabulosul <strong>de</strong> real şi realul <strong>de</strong>fabulos. În alţi termeni ar însemna să spunem AUTONOMIE A IM-AGINARULUI.„(...) orice morală a<strong>de</strong>vărată este o morală a autonomiei(...)”*„ Ibu Arabî distinge în Imaginaţia două gra<strong>de</strong>.(...). Imaginaţianu este <strong>de</strong>ci puterea îndoielnică care, în sensul său vulgar, ne abuzeazăcu fantasmele sale, ci o funcţie psihică, autonomă, un instrumentmediator, un organ <strong>de</strong> legătură şi <strong>de</strong> percepţie”**De la „ discursul asupra propriului discurs”***, prin poetica imaginaruluicătre „Fiinţa <strong>de</strong> limbaj”****Poeticienii mo<strong>de</strong>rni sunt capabili să recunoască tendinţa naturalăa evoluţiei discursului şi a articulaţiilor sale:„trebuie să lăsăsm să vorbească simbolurile”*****Jean Burgos ar dori o întoarcere, o:„linişte(...) care să nu mai fie absenţă a vorbirii, ci într-a<strong>de</strong>vărvorbire <strong>de</strong>spre vorbirea însăşi”; visul poeticianului este din ce în cemai aproape <strong>de</strong> acel al poetului ” pînă în acel punct <strong>de</strong> în<strong>de</strong>părtareşi <strong>de</strong> linişte în care timpul se cuibăreşte într-o cască din fier”******Finalmente, Dominique Maingueneau observă că:„Ceea ce percepem, nu este o întreagă serie <strong>de</strong> ameliorăripunctuale cît o schimbare globală în maniera <strong>de</strong> a consi<strong>de</strong>ra discursul”*******Problema i<strong>de</strong>ntităţii formării discursive intră în zona constitutivului(raportul la Celălalt)Sensul şi limbajul, mai mult, nu ajung la raporturile economiceşi sociale” ci „ele sunt o dimensiune constitutivă a acestora”**Nu rămîne <strong>de</strong>cît să exclu<strong>de</strong>m echivocurile situaţiei echivocecare pare să ameninţe cu pericolul succesului său.Este <strong>de</strong>ci rîndul cunoaşterii să opereze. Ceea ce vrea săspună <strong>de</strong>limitări şi puneri <strong>de</strong> acord în acelaşi timp.Dificultăţile încep.ADEVĂR AL DISCURSULUI„...discursul nu mai este <strong>de</strong>cît reflexul unui a<strong>de</strong>văr care asistăla propria sa naştere”Michel Foucault, Ordinea dscursuluiIZVOAREUniformitatea basmelor minunate pare a trimite la aceeaşisursă. Şi această „sursă unică” poate fi psihologică„Paralele între basm şi religie, şi înrădăcinarile lor ulterioare încultura şi viaţa economică sunt domenii nestudiate încă”*Avînd în ve<strong>de</strong>re interesul purtat celor două basme, „Tinereţefără bătrîneţe şi viaţă fără <strong>de</strong> moarte”** şi „Căutarea SfîntuluiGraal”*** pentru motivele expuse, ne vom ocupa <strong>de</strong>ci <strong>de</strong> punerea înevi<strong>de</strong>nţă a ORIGINII lor.(continuare în nr. viitor)3988www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
IN MEMORIAM VALERIU RUSUA mon père,Si le propre <strong>de</strong>s anges est <strong>de</strong> filtrer le mal et <strong>de</strong> restituerle bien en gardant toujours le même sourire empreint <strong>de</strong> douceuret <strong>de</strong> générosité – alors mon père en fut un !Si l’on reste enfant tant que nos yeux gar<strong>de</strong>nt cette lumièreinterrogative et émerveillée – alors mon père est resté unenfant qui n’a jamais connu la méchanceté, jusqu’au bout !Si la vie ne nous est donnée que pour l’effeuiller aucontact du mon<strong>de</strong>, alors mon père l’a brisée en milliers <strong>de</strong> morceaux<strong>de</strong> lumière qu’il a offert à tous ceux qui ont croisé son chemin.Sans jamais épargner ses forces et sa sensibilité, sansl’ombre d’une rancœurSon élan permanent vers les autres fait que, aujourd’hui,nous sommes tous là pour l’accompagner : la famille, les amis,les étudiants et même les personnes qu’il a à peine rencontréeset qui avons tous été touchés par ses ailes d’esprit et <strong>de</strong> cœur.Il a poussé les limites <strong>de</strong> son corps toujours plus loindans la course perdue d’avance avec les ressources infinies <strong>de</strong>son âme ; jusqu’à voir son petit-fils atteindre les sept ans qui,selon la croyance roumaine, permettent à un enfant <strong>de</strong> s’imprégner<strong>de</strong> toutes les valeurs fondamentales <strong>de</strong> la vie. Et il l’a fait,obstiné et doux à la fois, heureux <strong>de</strong> le voir et triste <strong>de</strong> pressentirque le temps lui était compté et qu’il n’allait pas pouvoir le soutenirencore très longtemps.Dire aujourd’hui qu’il va me manquer serait futile et mensonger.Car je sais déjà que du lever au coucher du soleil,chaque instant trouvera son écho dans tel ou tel moment dupassé. Il a été et restera mon repère, mon soutien et mon interdiction<strong>de</strong> tomber.Puisse-t-il être accueilli en paix, là où il va, par ceux qui,comme lui, sont si rares ici-bas : Daria, Vasile, Vadim, Richard.Quant à nous, il ne nous reste que la dure tâche <strong>de</strong> nepas trop le décevoir.Saluons une <strong>de</strong>rnière fois le Grand Homme qui fut, toutsimplement, mon papa !Către Valeriu,Romaniţa RUSUŢi-aduci aminte, în toamna lui 1987, cînd toţi trei uniţi :tu, Romaniţa şi cu mine, ne-am rupt, poate pierdut familial şi social,dar puneam înainte speranţa în urmaşii noştri şi, întărindunepentru a trece toate spaimele, frica şi năpăstuirile, am învinsîn confruntările <strong>de</strong> zi cu zi.De acolo, <strong>de</strong> la Aix-en-Provence, înconjurat <strong>de</strong> prieteni<strong>de</strong> nă<strong>de</strong>j<strong>de</strong>, ne întăreai, spunîndu-ne că ne vom regăsi şi vom fidin nou împreună – chiar şi atunci cînd Romaniţa şi cu mine,hărţuite, <strong>de</strong>znădăjduite, încercuite în puterile nopţii , nu maigăseam tăria <strong>de</strong> a cre<strong>de</strong>.Legămîntul nostru a ţinut.Ne-am scris împreună cărţile, ne-am bucurat şi suferit împreună,am năzuit să smulgem Cerului un crîmpei <strong>de</strong> lumină, amţinut, din tot sufletul, să facem parte binelui.Acum, pe albul pernei <strong>de</strong> spital, după suferinţa grea şineîndurătoare, faţa ta e şi mai prelungă, iar mîna punctează, sacadîndclipele, voind să spună că nu mai poţi îndura şi că totuls-a sfîrşit.Am sperat pînă la capăt, am rugat şi chemat şoptind, <strong>de</strong>alungul zilelor şi nopţilor, îndurarea.Ai lui, rămînem, aici, o vreme, <strong>de</strong>şi am stat cu vitejie alături,şi plecăm, frînturi îndurerate, împreună cu el.Chipul său surîzător, vocea-i blîndă şi lină ne vor fi dinnou Călăuză…Adieu à ValeriuAurelia RUSUC’est avec beaucoup d’émotion que je prends la parolece matin pour dire un <strong>de</strong>rnier adieu à mon ami Valeriu et essayerd’apporter un peu <strong>de</strong> réconfort à sa famille : Aurelia, Romaniţa,Julien. Cela fait près <strong>de</strong> quarante ans que nous étions liés l’unà l’autre. Nous avions fait connaissance en 1970, quand il étaitarrivé à Aix, pour occuper le poste <strong>de</strong> lecteur <strong>de</strong> roumain, avecsa femme, Aurelia, et sa fille, Romaniţa, qui à l’époque était unpeu plus petite que Julien. La dialectologie que nous pratiquionsl’un et l’autre, lui au Centre <strong>de</strong> Phonétique et <strong>de</strong> Dialectologie <strong>de</strong>l’Académie <strong>de</strong> Bucarest, moi à l’Université <strong>de</strong> Provence, à Aix,nous a tout <strong>de</strong> suite rapprochés. Et ce fut ainsi le début d’unelongue et réelle amitié, d’une amitié qu’on peut dire fraternelle,d’une véritable fraternité, qui dès le début fut étendue à nos<strong>de</strong>ux familles.Nous avons évi<strong>de</strong>mment beaucoup <strong>de</strong> souvenirs encommun, souvenirs <strong>de</strong> moments très heureux que nous avonsvécus ensemble, à Aix, à Marseille, dans la Drôme, ou encoreen Roumanie où nous étions magnifiquement accueillis, maissouvenirs aussi <strong>de</strong> difficultés <strong>de</strong> diverses sortes que nous nousefforcions <strong>de</strong> partager. Il serait trop long d’égrener tous ces souvenirset ce ne serait ni le moment ni le lieu.Mais je voudrais surtout insister sur quelques aspects <strong>de</strong>la carrière universitaire que mena Valeriu Rusu à Aix. Car ce futun grand universitaire qui fit honneur à l’Université qui l’a accueillien <strong>de</strong>ux temps successifs : d’abord pour un emploi temporaire<strong>de</strong> lecteur, puis à partir <strong>de</strong> 1987, date à laquelle il décidad’émigrer en France, pour <strong>de</strong>s fonctions durables qui ont été <strong>de</strong>professeur associé, <strong>de</strong> maître <strong>de</strong> conférences, et enfin <strong>de</strong> professeurau plein sens du terme et <strong>de</strong> professeur émérite à partir<strong>de</strong> sa mise à la retraite.Quand il arriva à Aix en 1970, Valeriu Rusu trouva à l’Universitéun enseignement du roumain qui était encore très balbutiantet marginal. Peu à peu, grâce à sa compétence bien sûr,mais aussi grâce à son dynamisme, son enthousiasme, son dévouementaux autres et tout particulièrement à ses étudiants, ila développé d’une façon considérable la petite section <strong>de</strong> roumaindu départ et il a ainsi donné à la langue et à la culture roumainesà Aix toute la place qu’elles <strong>de</strong>vaient avoir dans leconcert <strong>de</strong>s langues romanes.Enseignant très efficace et chercheur actif, qui laisse <strong>de</strong>rrièrelui une œuvre scientifique très importante, écrite en roumainet en français, dans le domaine <strong>de</strong> la dialectologie, maisaussi <strong>de</strong> la culture populaire, <strong>de</strong> l’histoire, <strong>de</strong> la littérature…, ValeriuRusu nous a séduits aussi à Aix par ses qualités d’animateuret <strong>de</strong> la façon très heureuse dont il a su faire rayonner laculture roumaine au-<strong>de</strong>là du cercle <strong>de</strong> ses étudiants, dans l’universitéet dans la ville d’Aix. Je donnerai seulement quelquesexemples significatifs : l’invitation à Aix dans les années 1970 <strong>de</strong>ce grand messager <strong>de</strong> la culture roumaine qu’était Zamfir, lejoueur <strong>de</strong> flûte <strong>de</strong> Pan bien connu ; le cercle poétique forméd’étudiants <strong>de</strong> différents âges, qui traduisit en français <strong>de</strong>s œuvrespoétiques d’Eminescu ou <strong>de</strong> poètes plus récents et les fitconnaître à l’Université et en <strong>de</strong>hors dans <strong>de</strong>s manifestationsculturelles très appréciées : l’intervention d’Emmanuel aujourd’huiest un bel exemple <strong>de</strong> la réussite <strong>de</strong> cette action poétiqueuniversitaire tés.Enfin, je voudrais rappeler que Valeriu Rusu, qui n’a jamaisoublié son pays d’origine, la Roumanie, où il retournaitchaque année, <strong>de</strong>puis la chute du régime Ceauşescu, et où ilapportait sa contribution à la vie scientifique, a manifesté uneattention particulière pour sa province natale, la Moldavie, arrachéeà la Roumanie, comme on le sait, et rattachée à l’ancienneURSS, puis <strong>de</strong>venue indépendante. En invitant <strong>de</strong>s collèguesmoldaves, en organisant avec eux <strong>de</strong>s manifestations et <strong>de</strong>s publications,en y allant lui-même avec Aurelia, en particulier pourrecevoir le titre <strong>de</strong> docteur Honoris Causa <strong>de</strong> l’Université <strong>de</strong>Chişinău, il apporta à ce pays ces <strong>de</strong>rnières années une ai<strong>de</strong>scientifique extrêmement précieuse.Par tes qualités humaines incontestables, ta gentillesse,ta gaieté, ta joie <strong>de</strong> vivre, ton enthousiasme si communicatif, quiallaient <strong>de</strong> pair avec une énergie et une volonté qui forçaientl’admiration, tu as su conquérir l’estime et l’amitié <strong>de</strong> beaucoup<strong>de</strong> personnes en Roumanie et en France. Tu nous as beaucoupapporté et nous t’en sommes infiniment reconnaissants. Nousne t’oublierons pas. Adieu, Valeriu.Jean-Clau<strong>de</strong> BOUVIERancien prési<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> l’Université <strong>de</strong> PROVENCEwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3989
ESEU3990Destinul unei stele căzătoareLe păstrez şi azi tot acolo, într-un loc anume, locul-<strong>de</strong>cinste,l-aş putea numi, ceea ce ar avea darul <strong>de</strong> a le crea şi un statutanume, o poziţie privilegiată, ca o aureolă distant-enigmatică.Tot în bibliotecă, fireşte, se află şi locul ăsta, numai că nu laolaltă cucelelalte cărţi, nu <strong>de</strong>-a valma cu cărţile preferate, <strong>de</strong> pildă, şi nicimăcar alături <strong>de</strong> cărţile mele, ci pe o altă poliţă, specială şi rezervatăşi dăruită în-ex-clu-si-vi-ta-te: cărţile prietenilor. Un loc aflat, întra<strong>de</strong>văr,într-o situaţie cu totul avantajoasă. Căci, dacă la cărţile preferaten-ai încotro şi te opreşti <strong>de</strong> nenumărate ori, dacă până şicărţile tale le mai răsfoieşti, uneori, ca să nu uiţi cumva că tu le-aiscris, <strong>de</strong> cărţile prietenilor aproape că nu te mai atingi din clipa cândle-ai acordat acel titlu <strong>de</strong> nobleţe.Aşa se face că se împlinesc, iată, mai bine <strong>de</strong> 35 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong>când am aşezat acolo, la-loc-<strong>de</strong>-cinste, cartea <strong>de</strong> început a lui MirceaPalaghiu, Orbit <strong>de</strong> prea multă dragoste, şi cu siguranţă n-amcitit-o <strong>de</strong>cât atunci, o dată; doar o singură dată <strong>de</strong>ci. Mai mult <strong>de</strong>câtatât. S-au împlinit, iarăşi, <strong>de</strong> curând, în noiembrie, 30 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> cân<strong>de</strong>l însuşi, autorul, a dispărut dintre noi şi eu nu mi-am găsit o zi –două, în ăştia 30 <strong>de</strong> ani, să-i recitesc una dintre cele şase cărţi pecare le-a lăsat în urma lui. Dacă n-ar fi fost i<strong>de</strong>ea unui pătimaş editor,a lui Nicolae Oancea, tot un prieten şi el, adică şi cărţile lui seaflă tot acolo, pe poliţa <strong>de</strong> onoare, mi-e teamă că nici în alţi 30 <strong>de</strong>ani nu m-aş fi învrednicit să re<strong>de</strong>schid cărţile lui Mircea Palaghiu.Pe când aşa, lectura lor, astăzi, chiar dacă nu se regăseşte într-unvolum antologic , un volum omagial care n-ar fi fost, nici<strong>de</strong>cum unulcomemorativ, măcar restul unei rememorări prieteneşti tot ar vreasă fie.Ce-ar urma să spun, aşadar, astăzi, la sfârşitul unei lecturice încearcă să readucă în actualitate pagini apărute în urmămai bine <strong>de</strong> 30 <strong>de</strong> ani? De regulă, în asemenea ocazii se vorbeşte<strong>de</strong>spre nepieritoarea valoare şi rezistenţa la trecerea timpului şi <strong>de</strong>plinalor integritate artistică. Şi cel puţin aşa s-ar cuveni să fie, pentrucă, <strong>de</strong> bună seamă, nu <strong>de</strong>geaba te încumeţi să reeditezi o carte– un scriitor – o operă. Trebuie să chemi în ajutor o mulţime <strong>de</strong> argumentepentru a-ţi justifica temeinic efortul. Mărturisesc însă că,dincolo <strong>de</strong> motivul ăsta sau, mă rog, împreună cu el, eu unul amfost împins în <strong>lectură</strong> şi purtat în permanenţă, <strong>de</strong>-a lungul ei, <strong>de</strong> încăceva. De după fiecare pagină şi din interiorul fiecărui rând îmi răsăreamereu înainte chipul lui Mircea Palaghiu însuşi. Nu <strong>de</strong>ci figuriale personajelor şi nici vreo trimitere la secvenţe sau situaţiireale, ci chiar autorul lor, în persoană. Mă ţinea pur şi simplu <strong>de</strong>vorbă, <strong>de</strong> la o pagină la alta şi <strong>de</strong> la o carte la alta, ca să-mi spunăchiar el, cu gura lui, ceea ce, la urma urmei, citeam. Aproape cănici nu i-am putut reciti ca lumea cărţile din cauza asta.Şi <strong>de</strong>spre ce-mi povestea Palaghiu, <strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> personajelelui şi din afara paginii tipărite? Despre câte-n lună şi-n stele,exact aşa cum aveam obiceiul să facem, noi toţi, prin anii stu<strong>de</strong>nţiei.Despre lume şi viaţă – „aşa cum o ve<strong>de</strong> chiar ea, lumea”; <strong>de</strong>spre„vieţile şi doctrinele filozofilor”, cu referiri directe la Dialogurilelui Platon; <strong>de</strong>spre „evoluţia <strong>de</strong> la primele ei începuturi a ştiinţei <strong>de</strong> apregăti economicos tort, creme şi glazură”; <strong>de</strong>spre aşa-numitaecuaţie <strong>de</strong> aur sau, cum i se spune în lumea civilizată, „le nombred’or, proporţional Gesetz, gol<strong>de</strong>n section, gol<strong>de</strong>ner Schnitt”; <strong>de</strong>spre„funcţia stimulatoare a fenomenului <strong>de</strong> predicţie”; <strong>de</strong>spre drepteleparalele, „două drepte care nu se apropie dar nici nu se <strong>de</strong>părteazăuna <strong>de</strong> alta” <strong>de</strong>spre dualismul acţiune – gândire, Gestaltpsihologie,asociativitatea plurisenzorială, gândirea operaţională, morala logiciila copil – câte şi mai câte, numai subiecte solemne şi grave şi<strong>de</strong> ne<strong>de</strong>zlegat. Evi<strong>de</strong>nt, abordate toate cu aceeaşi gravitate şi tratatecu o seriozitate <strong>de</strong> neclintit ori <strong>de</strong> câte ori erau aduse în discuţie.Numai eu ve<strong>de</strong>am, în spatele seriozităţii pline <strong>de</strong> morgă, privireajucăuşă şi scânteietoare a autorului, singura care mi-ar fi putut,eventual, da la iveală a<strong>de</strong>văratele sale intenţii. Exact aşa procedaşi cu noi, pe vremuri, când ne lansam însufleţiţi în controverse dinastea fără sfârşit.Este dovada că Mircea Palaghiu rămânea consecvent lacandoarea şi puritatea unei alte vârste, cu toate că avea câţiva animai mulţi <strong>de</strong>cât noi şi cu toate că s-ar fi păstrat intactă, pe urmă, diferenţa<strong>de</strong> vârstă, mereu. De altfel aceeaşi candoare şi aceeaşi nevinovăţie,coborâtoare fără îndoială din Creangă, le-a împrumutatapoi şi personajelor sale, din cauza asta şi sunt uşor <strong>de</strong> recunoscut,în ele, trăsăturile creatorului lor. Este, în <strong>de</strong>finitiv, imposibil pentrupersonajul unei cărţi să sară peste condiţia celui care i-a dat naştere.Cel mult, îi poate repeta şi multiplica existenţa, dar nu i-o vaputea <strong>de</strong>păşi vreodată. Cam aşa ar putea suna, eventual, una dintreregulile nescrise ale prozei.Iată, <strong>de</strong> pildă, ce a<strong>de</strong>văr învăţase personajul principal Mirmidon<strong>de</strong> la bibliotecarul său:„Durerea cea mai mare a omuluivine <strong>de</strong> acolo că timpul, trecând,îl în<strong>de</strong>părtează <strong>de</strong> copilăria sa.Cu această pe<strong>de</strong>apsă este pe<strong>de</strong>psitomul odată cu viaţa care ise dăruieşte, pentru păcate pecare nu le-a făcut încă, dar pecare le va face negreşit în viaţasa”. Iar căpitanul iahtului Aifun,pe numele său, fireşte, Mirmidon,aflat într-o călătorie <strong>de</strong>Dumitru Matalăagrement înspre Atena, primeştedin partea unuia dintre pasagerio propunere foarte bizară. Cu toate că scopul esenţial al călătorieitocmai ăsta era, Mirmidon este rugat să facă tot posibilul şi să-i împiedicepe turişti <strong>de</strong> a vizita ruinele cetăţii Troia. Motivul e cât sepoate <strong>de</strong> simplu pasagerul le văzuse el însuşi în urmă cu zece ani.„Până atunci, pentru mine frumoasa Elena mai trăia. Mai trăia şiParis, cel frumos ca un zeu. Mai trăiau şi Hector şi toţi cei care aumurit în Iliada. Când am văzut ruinele, au murit cu a<strong>de</strong>vărat şi m-au lăsat pentru multă vreme singur”.Ar fi avut aşadar el însuşi toate şansele să nu vadă niciodatăruinele Troiei şi să-şi poarte propria copilărie, intactă, până laadânci bătrâneţe. Poate nu chiar alături <strong>de</strong> noi, dar oricum împreunăcu noi. Nu i-a fost însă şi soarta tot aşa <strong>de</strong> senină şi generoasă cumîi era firesc. Din contră, s-a ridicat împotriva lui, pe nedrept, absurd,aşa cum o face <strong>de</strong> cele mai multe ori. După un <strong>de</strong>nunţ ordinar, unadintre murdăriile frecvent întâlnite, chiar în anii şaizeci, a fost închis,imediat după terminarea facultăţii, pentru nişte, bineînţeles, inofensivepagini <strong>de</strong> jurnal. Un an <strong>de</strong> zile au durat , ancheta - interogatoriile– cercetările. Nici procesul nu i s-a putut înscena într-un an <strong>de</strong>zile, ca să aibă parte <strong>de</strong> o ju<strong>de</strong>cată, fie şi nedreaptă. Fragilă şi vulnerabilă,firea lui Palaghiu numai <strong>de</strong> aşa ceva n-avea nevoie – dacănu cumva tocmai cu asemenea firi îşi găsesc soarta să-şi încerceputerile.La proces, însă, lucrurile n-au mai mers aşa cum or fi vrutanchetatorii. Martorii citaţi erau prietenii lui, care nu-şi puteau renega,<strong>de</strong> frică, propriile lor amintiri. Martor citat a fost şi profesorullui, Alexandru Piru, care a făcut o a<strong>de</strong>vărată <strong>de</strong>monstraţie <strong>de</strong> <strong>de</strong>mnitateşi curaj. Ne aflăm, oricum, în anii şaizeci, nu cu zece sau cincisprezecemai <strong>de</strong>vreme. A fost, în cele din urmă, repus în toatevechile sale drepturi. S-a reîntors la catedra ce-i fusese repartizată,într-o comună din ju<strong>de</strong>ţul Prahova, s-a căsătorit, i s-au născut douăfete, a reînceput să scrie. Cu timpul, a început să şi publice, ceeace ar putea să însemne că totul a reintrat în normal.Da, numai că omul n-a mai fost acelaşi după lovitura pecare o primise. Cel mult personajele sale îşi păstraseră, neştirbite,candoarea şi nevinovăţie, el însă nu. De un<strong>de</strong> s-ar putea <strong>de</strong>duce cătotuşi, uneori personajele îşi pot contrazice creatorul, adică se potîmpotrivi cel puţin unora dintre hotărârile lui. Cea mai bună dovadăar fi aceea că nicăieri, în nici una dintre cărţile lui, nu se pomeneştenici măcar un rând <strong>de</strong>spre ce a pătimit el acolo.În toamna lui ’78 a venit la Bucureşti cu manuscrisul ultimeisale cărţi, La reve<strong>de</strong>re, Casiopeea! A predat-o şi a vrut să se întoarcăînapoi, la Vălenii <strong>de</strong> Munte. În Gara <strong>de</strong> Nord, însă, a avut unacci<strong>de</strong>nt. Unul pe care noi toţi l-am consi<strong>de</strong>rat, imediat atunci şipoate şi astăzi, suspect. Era şi asta o modalitate <strong>de</strong> a scăpa <strong>de</strong> „incomozi”,<strong>de</strong> „elementele dubioase” – dar pentru cine să fi fost incomodPalaghiu, cu puritatea şi nevinovăţia şi fragilitatea lui? S-arcuveni cercetat, acum, şi capitolul acesta, mai cu seamă că aurămas rătăcite prin arhivele fostei securităţi caietele sale, jurnalulcare i-a provocat arestarea. Poate ne vom învrednici să facem şiasta, cândva, eventual înainte <strong>de</strong> a se scurge alţi 30 <strong>de</strong> ani.Până una – alta, <strong>de</strong>ocamdată <strong>de</strong>ci, ne-am hotărât să-i publicămo culegere, care fireşte că nu poate oferi <strong>de</strong>cât o mică partedin imaginea celor şase cărţi ale sale şi care fireşte că nu poateapărea din cauza sărăciei <strong>de</strong> lux în care ne zbatem. Eu sper însă,şi aşa, ca, prin ea, să-l fi coborât şi pe el <strong>de</strong> acolo, <strong>de</strong> pe poliţa lui<strong>de</strong> onoare, măcar o clipă, din nou, alături <strong>de</strong> noi. Asta-i ceea ceputem face noi, cei care mai suntem, o vreme, contemporani cuposteritatea lui. „Mi-aş dori să fiu stea călătoare”, spune un<strong>de</strong>va sublimaSora Camelia, care e şi ea un Mirmidon. „Aş da tot ce ştiu, totce voi şti <strong>de</strong> aici înainte, tot ce am, numai să mă prefac într-o steacălătoare”. Poate şi prin această târzie carte, dacă va apărea , şi ea,steaua lui Mircea Palaghiu îşi va continua călătoria.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
“ De la un eminescolog, la un prea-popit”EVENIMENTELuna octombrie, ca o prelungire a verii, vine cu evenimente la fel <strong>de</strong> cal<strong>de</strong>. Bogată în manifestaţiiculturale, pe la mijlocul lunii,mai exact, în 17 octombrie, în cadrul Zilelor oraşului Odobeşti a avut loc o lansare<strong>de</strong> carte.Scriitorul Gheorghe Mocanu, la cel <strong>de</strong>-al treilea volum, <strong>de</strong> această dată, un roman intitulatsugestiv Hematomul roşu s-a bucurat <strong>de</strong> o prezentare <strong>de</strong> carte, tare <strong>de</strong> excepţie.Despre volum s-au exprimatopinii competente, amintnd doar câteva nume: cel al îndrumătorului său, scriitorul Gheorghe AndreiNeagu, al lectorului şi corectorului, prof.Gheorghe Zaharia şi cel al scriitorului Calistrat Costin ,preşedintele US filiala Bacău. De consemnat remarca acestuia din urmă. Printr-o premoniţie, îi hărăzeşteprozatorului Gheorghe Mocanu, numărul cincizeci şi doi , ca viitor membru al US filiala Bacău.S-a mai vorbitşi <strong>de</strong>spre prefaţarea czrtii, realizată <strong>de</strong> Theodor Codreanu, singurul eminescolog...atunci, AdrianBotez?!sau, prof.Constantin Frosin, sau împătimitul Corneliu Fotea?! Un eminescolog, doi, trei...ce importanţăare!...Despre carte, <strong>de</strong>spre subiectul romanului şi mai ales <strong>de</strong>spre disponibilităţile creative ale scrii-Mariana Vârtosutorului s-a vorbit <strong>de</strong>stul şi la subiect.Pentru că, romanul merită un spaţiu special, un comentariu pe măsură,voi reaminti doar că o prezentare onorantă i s-a făcut şi în comuna Jariştea, locul natal al scriitorului.Dacă la Odobeşti, s-a bucurat <strong>de</strong> foartemulţi oaspeti din ţară, la Jariştea, scriitorul a avut plăcerea să fie onorat, printre alţii, <strong>de</strong> prezenţa dlui Mircea Diaconu, în calitate <strong>de</strong> fiul al localităţii,şi, poate ca reprezentant al puterii.Manifestaţia <strong>de</strong> la Jariştea, organizată graţie primarului, s-a <strong>de</strong>sfăşurat în cadru “Zilelor comunei”eveniment ce a <strong>de</strong>schis Sărbătoarea.Primiţi incinta Bibliotecii Comunale, evenimentul a fost monitorizat <strong>de</strong> dna bibliotecară Zamfir, persoană<strong>de</strong>votată cărtii şi iubitoare a cuvântului scris .Tot în octombrie, într-o zi la fel <strong>de</strong> însorită, am participat la o lansare <strong>de</strong> revistă, inedită. De această dată, gazda a fost... biserică. Pentruîntâia oară într-o biserică, fără senzţia vinovătiei. Preotul paroh, Gheorghiţă Ioniţă, un prea-popit, în cel mai bun sens al cuvântului, împreunăcu corul său <strong>de</strong> îngeri, Ansamblul Plaiurile Nămoloasei au oferit un spectacol magic.Cele câteva cântece au reusit să transformerigiditatea şi severitatea întâlnită în asemenea locaşuri , într-un altfel <strong>de</strong> loc al păcii, liniştei şi relaxării. Am citit în ochii copiilor bucuria şi plăcerea<strong>de</strong> a se fi aflat atiunci, acolo.La o oră când , <strong>de</strong> obicei copiii fac cu totul altceva.La final, final care însemna aproape ora cincisprezece azilei, copiii au participat şi s-au bucurat <strong>de</strong> apariţia primului număr al revistei lor Lumină din cuvânt. Revistă apărută prin grija şi strânsa colaborareîntre Şcoală-Biserică...şi Primărie - autorităţi locale <strong>de</strong>ci,reprezentate <strong>de</strong> dl primar Adrian Răzmeriţă. Ca prim număr, revista a produsmultă bucurie copiilor şi adulţilor prezenţi.N-am văzut prea <strong>de</strong>s un copil sărutand o carte, mărog, o revistă.Emoţionant gest!.Optimistă şiîncrezătoare, dna director, Carmen Tatiana Ioniţă a promis continuitate şi, o prezentare grafică <strong>de</strong> o şi mai bună calitate. Cum cele trei componenteresponsabile, Şcoala-Biserica-Primăria s-au arătat disponibile, copiii din această zonă pot spera la o revistă <strong>de</strong> spiritualitate creştinăcu mai multă întin<strong>de</strong>re culturală. La mai multe numere, la mai multe rubrici, la mai mulţi colaboratori. Şi, cum ar spune pzrintele Ioniţă Gheorghiţă,Dumnezeu să binecuvânteze intenţia şi efortul celor implicaţi.După o în<strong>de</strong>lungată perioadăîn care a intrat într-onemeritată penumbră ValeriuGorunescu revine în atenţiacititorilor cu un volum – “Tăinuiricu zeul Ra”, edituraAmurg sentimental, 2008 -reunind creaţii mai vechi şiCarmen Focşa mai noi, care îl recomandă cape un creator <strong>de</strong> poezie alcărei dramatism bine cenzuratpune în evi<strong>de</strong>nţă o melancolie dublată <strong>de</strong> un verb viguros,marcate <strong>de</strong> gesturi ample prin care construieşte imaginea insuluireflectând la întrebările esenţiale ale vieţii, neliniştit,mereu în căutarea luminii solare ca pe o forţă menită să întreţinălumina interioară întru echilibrarea sufletelor tenebroase.Autorul propune un univers exotic, tutelat <strong>de</strong> zeulsoarelui, simbol sugerând tinereţea căutătoare <strong>de</strong> repere, capabilăs-o prelungească dincolo <strong>de</strong> timp: “Mă-mbăt cu vinultău <strong>de</strong> raze dulci, cât nu-s / acoperit <strong>de</strong>-al vârstelor omăt”(Ra). Monumentul reprezentând mormintele faraonilor, unsimbol al suferinţei celor … pe umbre şi nelinişti împăraţi, ladispoziţia hazardului “… <strong>de</strong> galaxii, fără hotare / cu ar<strong>de</strong>ri şirostiri <strong>de</strong> stea” (Piramida).Obsedantă – în sens pozitiv, tema razelor solare omniprezenteşi atotputernice: “… doar raza e mai iute în lume,Dramatismul bine cenzuratrevii, / ori renaşti spre sorgintea sau oaza / ce-ţi repeţi că teaşteaptăşi-o ştii” (Strop ajuns). Poetul ve<strong>de</strong> în forţa şi căldurasolară însuşi izvorul existenţei: “Să bem din raze laptele<strong>de</strong> mamă” (Laptele razei), chiar dacă nu ostoieşte îndoielileprivite… cu-n ochi aproape pământesc şi marcate <strong>de</strong> retorismulîntrebărilor. “Mai sunt încumetări / Mai e vreo cale?”(Vremea ancorei). Întoarcerea în propriul univers interiorconduce la reflecţii asupra <strong>de</strong>stinului: “Tac şi eu şi mă mir /Ca <strong>de</strong>-o soartă, tot a mea, dar străină” (Târzie reve<strong>de</strong>re).Ezitări între a fi şi a nu fi: “Cu umbre ninge ultimamea seară/ Să trec sau nu pe malul celălalt?” (Miopia mieilor).Cu o mână sigură, creionează o toamnă în careplouă cu tăceri enorme: “Iubito, vine-o toamnă nouă / seculcă soarele-n gutui / <strong>de</strong>-acum, că tot în mine plouă / unsomn să-ncinge, <strong>de</strong> statui” (Îţi las marea).Tonul elegiac al evocărilor imaginii bunicului… “cuve<strong>de</strong>nia bunicii moarte / încă din prima tinereţe / plecată caun abur lăptos / peste pădurea vecină” (Fulgere duse) saupe cea a mamei: “… bătrână ca o pădure ce-a ieşit din pomi/ şi merge-n cârjă / ultimei miresme dinaintea iernii” (Ceaşcă<strong>de</strong> cenuşă) realizează poeme <strong>de</strong> referinţă şi nu sunt singurele,în acest volum.Fi<strong>de</strong>l instrumentarului clasic al poeziei, Valeriu Gorunescuignoră, la modul cel mai ales cu putinţă, i<strong>de</strong>ea căpoezia ”nu se mai caută”.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3991
ESEUCreier şi Inimă înViziune Pascaliană şiEshatologică3992Motto:Tu ai numai ureche <strong>de</strong>-ţi trebuie cuvinte?Alt soi <strong>de</strong> graiuri nu simţi, cu inima „n-auzi“?Vai celor ce au sfetnic doar creierul cuminteŞi pentru taina lumii, doar ochii călăuzi!(Vasile Voiculescu – „Sonete închipuite…“)Modificări fundamentalconceptualese impun azi în domeniulglobalităţii 1 spaţiale alumii; şi mai ales a lumilor, fiindcămâine, sau poimâine, va trebuisă acceptăm raţional căexistă mai multe lumi şi mai „bătrâne“<strong>de</strong>cât a noastră. Dar nevor trebui modificări şi în domeniulrecunoaşterii creatorului„infinitului nemărginit, concept incompatibil- <strong>de</strong>ductiv – cu simbolullimitei, aşa cum oînţelegem azi. Vom afla cândva,cu siguranţă, <strong>de</strong>stule şi <strong>de</strong>spre„conţinutul“ galaxiilor universului(în totalitate), căruia îi zicem Mircea Homescuspaţiu… în alternanţă cu conceptultimp, contestat cu probe,dar încă … ne<strong>de</strong>tronat. De fapt,<strong>de</strong> ce timpul n-ar fi „spaţiu în mişcare / schimbare“? Poate că în viitornu ne vom mai îndoi nici <strong>de</strong> faptul că viaţa este o perpetuă transformare,dar nu numai. Vom mai afla şi că viul, din lumile galactice,îmbracă inimaginabile „morfologii“ pentru a căror percepere / înţelegerenoi nu avem încă repere <strong>de</strong> referinţă şi nu-l putem conştientizaca atare; înţelegerea fiind suprapunerea pe un arhetipmemorial, preexistent în „noi“ (un<strong>de</strong>, încă nu ştim), cu ajutorul căreiaconstruim o altă imagine clasificată, Fiindcă, <strong>de</strong>ocamdată, perceperea,este unica noastră „tehnică“ prin care transformămsenzaţia „perceptivă“ în imagine şi i<strong>de</strong>e. Pentru… toate aceste ţinte/scopuri / nevoi, mai mult <strong>de</strong>cât necesare, trebuie să acceptăm cădacă inima joacă un rol important în conceptul <strong>de</strong> „existenţă vie“,creierul, la rândul lui are o misiune la fel <strong>de</strong> importanţă. Aceea <strong>de</strong>furnizor al gândirii totale / complete… combinată a<strong>de</strong>sea – cu ură,aversiune, respingere, ca urmare a … un<strong>de</strong>lor emise <strong>de</strong> inimă. Şiîncă să mai ştim că inima este organul care creşte lent – în dimensiunişi greutate – până în jurul vârstei <strong>de</strong> 70 <strong>de</strong> ani 2 , în timp ce creierulîncepe să regreseze după vârsta <strong>de</strong> 45 <strong>de</strong> ani, nu doar caoperanţă cât şi volumetric. Toate acestea ne obligă să „bănuim“ căşi inima contribuie direct la gândire; ceea ce ne sugera Elaise Pascalîncă <strong>de</strong> acum trei secole, când scria <strong>de</strong>spre „raţiunea inimii“.Dar şi filosofia metafizică, mistico-creştină, precum şi mo<strong>note</strong>ismulindo-iudaic , acordă inimii „funcţii“ similare. Nu trebuie ignorată nicipărerea că gândirea inimii este raţional-afectivă, în timp ce creieruloperează mai ales în sfera „<strong>de</strong>pozitării“ memoriale, eminamente logică.Creierul şi inima ar constitui un cuplu în care inima… ordonăşi creierul … execută. Ceea ce se acceptă cu ezitări, este modul încare inima trimite comenzile; <strong>de</strong> ce n-am cre<strong>de</strong> că există nişte ondulaţii/ vibraţii <strong>de</strong> … înţelepciune / inteligenţă, care - <strong>de</strong> fapt –circulă în întregul univers? Ele provin din surse ne<strong>de</strong>scoperite(încă), pe circuite (traiectorii) intergalactice, pe care inima le capteazăşi le transmite creierului pentru „îmbogăţirea“ raţiunii. Mulţivor sesiza că ne apropiem astfel <strong>de</strong> ceea ce ne frământă <strong>de</strong> secoleşi milenii… conflictul imaginar – existent doar în gândirea umană– între Dumnezeu şi „puţinul cunoştinţelor omeneşti“ numit ştiinţă.Multe dintre i<strong>de</strong>ile <strong>de</strong> mai înainte mi-au fost inspirate din înţeleaptacarte a medicului-filozof, iu<strong>de</strong>o-arab, M. Maimoni<strong>de</strong>, „Călăuza rătăciţilor“,în care se încearcă, <strong>de</strong> cca. o mie <strong>de</strong> ani, „împăcarea“ aristotelismuluiraţional cu mistica mo<strong>note</strong>istă iudaică, inclusiv teologiilewww.oglinda<strong>literara</strong>.roMult stimate şi iubite domnule Neagu….Precum ziceam anţărţ, când scriam TOVARĂŞULUI (cuuci<strong>de</strong>rea căruia spurcarăm ziua <strong>de</strong> Crăciun din 1989), sâmbăta trecută,odată ajuns acasă am căutat printre cărţile mele volumaşulARME ŞI LOPEŢI, căpătat <strong>de</strong> mine la 28 mai 1998 la Mărăşeşti, cuocazia unui schimb <strong>de</strong> experienţă în materie <strong>de</strong> revuistică, pe vremeacând scoteam împreună cu Florin Ciurumelea revista AMPHI-TRYON. Mă impresionase - atunci – tinereţea evenimentelor <strong>de</strong> petraseul Transfăgărăşanului dar şi caracterul autobiografic al stiluluiautorului. Pe Mircea Herivan – prefaţatorul - îl cunoşteam mai<strong>de</strong>mult, el fiind prieten cu un fost bun prieten al meu, Mihai Beniuc,care - pe lângă poezie – era profesor universitar <strong>de</strong> etologie (psihologieanimală) la Facultatea <strong>de</strong> Ştiinţe Naturale (azi Biologie) dinBucureşti, dar şi la Facultatea <strong>de</strong> Medicină Veterinară. Iată ce puhoi<strong>de</strong> amintiri plăcute mi-au provocat discuţiile din sâmbăta cu pricina,când … ne revăzurăm după o cantitate oarecare <strong>de</strong> ani, dupăce autorul Armelor … mi-a oferit volumul, la Mărăşeşti.În acest plic expediez un material <strong>de</strong>spre o problemă carecirculă prin mulţi creieri în ultimele două secole. Nu sper să lămuresceu „problema“ dar doresc să adaug doar o mistrie <strong>de</strong> tencuială(acoperitoare a confuziilor) în care înoată ipoteza: gân<strong>de</strong>şte,sau nu şi inima, concomitent cu creierul (care ne-a <strong>de</strong>cepţionatcomplet, în ultimele <strong>de</strong>cenii.Cu aceeaşi simpatie şi consi<strong>de</strong>raţie din tot<strong>de</strong>auna,Mircea HomescuP.S. Se mai află în plic şi câteva epigrame ale cenaclistuluinostru, Matincă Costea.P.S.S.1. Scuze pentru „scârţâielile“ cenaclului nostru (inclusivale cenacliştilor… care încă nu-şi cunosc obligaţiile, nu doar „Drepturileorgolioase“2. În pacheţelul cu scriitori primit - cu autorii selectaţi <strong>de</strong>dumneavoastră – l-am regăsit şi pe Ghiniţă, care-mi place ca poet.Într-unul din materialele mele <strong>de</strong>spre „gnoza contemporană“ amfolosit ca MOTTO o strofă dintr-o poezie a lui, care mi-a plăcut mult.3. Pe autoarea caricaturii, Tia Peltz, o cunosc bine <strong>de</strong> tot.Am băut cu ea şi cu Petrică Idriceanu, mort acum vreo10-12 ani,câteva „bombe“ <strong>de</strong> Viborova. Idriceanu a creat postul <strong>de</strong> radio „România– Tineret“ prin anii ‘84-’85, iar el venea <strong>de</strong>s pe la Focşani,Râmnic şi alte zone… viticole. Conul Mitică Pricop îl cunoştea bine.abrahamice <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nte. Sugestii – <strong>de</strong>-a dreptul surprinzătoare –vor <strong>de</strong>scoperi cei ce studiază (nu doar… citesc) literatura vetero–testamentară a profeţilor apocaliptici Ezechiel, Daniel, Enoch etc.Anticipările ajung – metaforic – dar nu fără exactitate, până-n zilelenoastre, punând pe tapet… chiar şi problema celui <strong>de</strong> al „treilea şiultimul război mondial“, după care „întregul viu“ <strong>de</strong> pe terra va ficrunt lovit, dar … se va recupera/ renaşte, conform „sugestiilor“ carevor fi transmise din partea altor civilizaţii … din alte galaxii. Exact înacest context <strong>de</strong> rezervată acceptare a prezumţiilor, se impune ase face câteva incursiuni în… câteva autentice irealităţi (<strong>de</strong>ocamdată)posibile (în viitorul apropiat), care se pot selecta din multiplesemnale, primite în ultima jumătate <strong>de</strong> secol şi care provoacă omenireasă gân<strong>de</strong>ască neconvenţional, pentru a înţelege „bizareriile“apărute în aer, pe pământ, între oameni, cărora nu avem ce <strong>de</strong>numiresă le atribuim <strong>de</strong>cât… „amintiri <strong>de</strong>spre viitor“. Amintiri… în sensulcă erau predicţii vechi <strong>de</strong> milenii, cu referire la stilul în care oanumită epocă a istoriei lumii se va sfârşi şi va începe o alta. Viitor…în sensul prefigurărilor pe care profeţii biblici le formulează –cu lux <strong>de</strong> <strong>de</strong>talii – care se confirmă prin tot ce trăim, <strong>de</strong> cel puţin ojumătate <strong>de</strong> secol. Toate acestea, însă, omenirea nu vrea, sau nupoate, să le accepte ca provenind din …extramundanul nostruconvenţional. Fără răbdare şi mai ales fără tăria <strong>de</strong> a potoli impulsul<strong>de</strong> respingere – <strong>de</strong> pe poziţii „ştiinţifice“ – a ceea ce încă nu înţelegem(fiindcă nu vrem), nu vom scăpa <strong>de</strong> sclavia ignoranţei.Refuzând… tot ce nu seamănă cu nimic din ceea ce <strong>de</strong>ja ştim (dareste perimat), vom bate mereu pasul pe loc, respectiv nu vom înţelegenimic din ceea ce se întâmplă <strong>de</strong>ja cu noi, aşteptând să vină,cândva … ceea ce <strong>de</strong>ja a venit, dar nu se integrează în clasificărilenoastre senilizate.(I<strong>de</strong>i gestante şi „monitorizate“ vreme <strong>de</strong> cca. 15 ani…„născute“ pe hârtie în 2004)._____________________1Acum se confundă globalitatea cu… globalizarea, <strong>de</strong>magogiapolitică criminală.2Altceva <strong>de</strong>cât hipertrofia cardiacă patologică.
AESOTERICAEMă gîn<strong>de</strong>sc, uitîndumaspre începuturile vieţiimele şi tînăr fiind, că nu amprimit cu uşurinţă dreptul <strong>de</strong> afi membru al Mării Loje dinChile, pentru că fusesem unstu<strong>de</strong>nt rebel. Şi dacă ambatut uşile respetabilei lojeProgresul Nr. 4 din Valparaiso,am facut-o cu o profundăconvingere şi avîndacerbul principiilor masonice însuşite în căminul meu si celui altătalui meu.DD.FF Ramon Allen<strong>de</strong> Padilla Huelvo, a fost marele maestrual Mării Loje din Chile şi întemeiatorul lojii a cărui porţi mi s-au<strong>de</strong>schis la Valparaiso, fiind ceea <strong>de</strong> a doua loja a ţării. Aveam conştiinţă<strong>de</strong>plină că Ordinul nostru nu este o sectă, nici nu este unpartid. Ca la cioplire <strong>de</strong> către om al pietrei brute, ce se pregăteştepentru a acţiona in lumea profană ,este obligaţia masonilor să actionezein lume pe baza principiilor permanente ale masoneriei.De aceea nu voi spune cuvinte <strong>de</strong> mulţumiri, pentru că mi separe că este un termen nepotrivit intre FF, ci pentru a mărturisi conţinutulgeneros al cuvintelor Suveranului Marele Comendator , SerenissimulMarele Maestru adresate unui frate pe care trebuie să-lamintesc noaptea Iniţierii mele, cînd am auzit pentru prima dată, ritualul,pe care oamenii fără <strong>de</strong> principii şi fara a avea i<strong>de</strong>ii înrădăcinate,sînt ca ambarcaţiunile ce o dată ce s-a rupt timonul, sestrivesc contra arrecifelor. De asemenea am stiut ca Ordinul nostrunu avea ierarhii sociale nici bogăţii. De acea din prima clipă s-a întăritîn mine convigerea că principiile Ordinului nostru, proiectate înlumea profană, puteau şi trebuiau să însemne o contribuţie la mareleproces <strong>de</strong> reînnoire şi aşa în fierbere, pe care-l caută popoareleîn toată lumea, şi mai ales, popoarele acestui continent al cărui <strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţapolitică şi economică adînceşte tragedia dureroasă a ţărilorîn curs <strong>de</strong> <strong>de</strong>zvoltare. De acea, avînd convingerea că toleranţaeste una dintre virtuţile cele mai profun<strong>de</strong> şi soli<strong>de</strong>, <strong>de</strong> a lungul vieţiimele masonice, ce atînge <strong>de</strong>ja cei 33 <strong>de</strong> ani, am afirmat în planşelemasonice la diferite loji din patria mea acea credinţă, a<strong>de</strong>văratăpentru mine, că putea să coexiste în interiorul templelor cu fraţi mei,chiar daca pentru mulţi era greu <strong>de</strong> imaginat că se putea convieţuicu un om care în viaţa profană spune în mod public că este marxist.Acest fapt , înţeles în interiorul lojelor, a fost <strong>de</strong> foarte multeori neînţeles în propriul meu partid. Mai mult <strong>de</strong> o dată la congreselepartidului ce întemeiase nici mai mult , nici mai puţin un ex SerenissimMare Maestru al Ordinii Masonice din Chile, Eugenio MattoHurtado, s-a pus problema <strong>de</strong> necompatibilitatea între a fi masonşi a fi socialist. Este mai mare netoleranţa la parti<strong>de</strong> politice. Eu amaparat dreptul meu <strong>de</strong> a fi mason şi a fi socialist. Am spus-o publicla acele congrese, că dacă se susţinea acea necompatibilitatea, m-aş fi lăsat <strong>de</strong> a fi membru partidului socialist, dar niciodată nu m-aşfi lasat <strong>de</strong> a fi socialist in ceea ce priveşte i<strong>de</strong>iile şi principiile mele.În aceaşi măsură, am suţinut că în ziua în care Ordinul nostru ar fipus aceasta problemă, lucru pe care nu-mi puteam imagina, necompatibilitateaîntre i<strong>de</strong>alul meu şi doctrina mea marxistă şi a fimason, aş fi lasat Atelierele, convins ca toleranţa nu era o virtutepracticată. Am putut să trec peste aceasta realitate şi cred ca potoferi fraţilor mei ai Mării Loje din Columbia o viaţă fi<strong>de</strong>lă principiilorOrdinului, în interiorul Ordinii, şi în lumea profană.Intr-o bună periadă <strong>de</strong> timp, ca stu<strong>de</strong>nt, care a ştiut ceea ceînseamnă închisoarea şi faptul <strong>de</strong> a fi exclus din universitate şi <strong>de</strong>a fi renegat, pînă astăzi, am fost consecvent vis a vis <strong>de</strong> convingerilemele. Bătăliile mele în lumea politică frămîntată, dar într-o ţarăcare a atins nivele politice ridicate, uneori fără nici o posibilitate,SALVADOR ALLENDE GOSSENS(Valparaíso, iunie 1908 - Santiago, 11 septembrie1973) médico, Preşedintele Republicii Chile,1970-1973.Prea serenissime Marele Maestru al marii lojedin ColumbiaDD.FF membrii ai Supremului ConsiliuÎnalţi <strong>de</strong>mnitari ai OrdinuluiDD.FF Tuturordar sigur <strong>de</strong> ceea ce făceam,<strong>de</strong> a ocupa scaunul preşedinţilordin Chile.Eram interesat <strong>de</strong> a<strong>de</strong>schi<strong>de</strong> o cărare, <strong>de</strong> aplanta o sămînţă, şi a o dăruicu exemplul unei vieţi chinuitepentru că într-o bună zisă fi dat rod şi această sămănţă,nu pentru mine, ci pentrupoporul meu, pentru patriamea, care avea nevoie <strong>de</strong> o existenţă distinctă. Chile , daca e s-oluăm aşa, este o ţară care politic a atins – cum am mai spus – nivelemai ridicate în <strong>de</strong>zvoltarea politică <strong>de</strong>cît în alte ţări ale acestuicontinent. Desigur că Chile, este o ţară un<strong>de</strong> <strong>de</strong>mocraţiaburgheză a permis <strong>de</strong>zvoltarea tuturor i<strong>de</strong>ilor, <strong>de</strong>sigur - repet – caacest lucru , acest lucru s-a reuşit prin lupta dusă <strong>de</strong> sectoarele populare,cu scopul <strong>de</strong> se respecta dreptul omului şi cuceririle atinse<strong>de</strong> către popor şi care s-au obţinut în lupte eroice pentru <strong>de</strong>mnitateşi pîine.Este a<strong>de</strong>vărăt că Chile a reuşit în ceea ce priveşte politiculsă fie o ţară in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă, dar din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re economic nueste aşa, <strong>de</strong> aceea noi cre<strong>de</strong>m că este fundamental să reuşim şi in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţaeconomică pentru ca ţara noastră şi în domeniul politiculuisă fie cu a<strong>de</strong>vărat liberă. Cre<strong>de</strong>m că este fundamental săse reuşească, ca popor, naţiune sau ţară, precum este fundamentalcă omul pămîntului meu să piardă teama <strong>de</strong> a trăi liber, s-o rupăcu supunerea, să aiba dreptul la muncă, la învătămînt, la locuinţă,la sănătăte şi la odihnă.Gîndim că şi cetaţeanul din Chile trebuie să trăiască conţinutulcuvintelor atît <strong>de</strong> insemnate care constituie triada fundamentalămasonică: FRATERNITATE, EGALITATE ŞI LIBERTATE.Noi am susţinut că nu poate să există egalitate atunci cîndcîţivă foarte puţini <strong>de</strong>ţin totul şi cei mulţi nu au nimic. Cre<strong>de</strong>m că nupoate să există fraternitate cînd exploatarea omului <strong>de</strong> către omeste o caracteristică a unui regim sau a unui sistem. Pentru că libertateaabstractă trebuie să <strong>de</strong>a un pas spre libertatea concretă.Pentru acest lucru am luptat. Ştim că sarcina este foarte grea şi sîntemconştienţi că <strong>de</strong>sigur fiecare ţară are propria sa realitate, propriasa modalitate, propria sa istorie, propria sa idiosincrazie.Respectăm , binenţeles, caracteristiciile ce dau un profil propriu fiecareinaţiuni în lume şi mai ales pe acelea specifice acestui continent.Dar stim <strong>de</strong> asemenea, cu o <strong>de</strong>plină conştiinţă , că aceste ţăris-au făurit rupînd frînghiile prin efortul solitar a unor oameni cares-au nascut pe diferite meleaguri, care <strong>de</strong>şi aveau steagurile distincte,s-au unit sub aceleaşi steag i<strong>de</strong>atic, pentru a face posibilă oAmerica in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă şi unită.Istoria ne învaţă că în cîteva Loji iregulare, precum cele Lautarine,au fost sămînţa şi suportul luptelor emancipatoare, şi <strong>de</strong> aici,la Marea Loja din Columbia.Pot aminti cu adîncă satisfacţie ca Bolivari-a scris lui O’Higgins <strong>de</strong>schis si direct din oraşul Sucre, şi cuvintulsau şi-a găsit ecoul în eroul Patriei Noastre, ce “dăduse olecţie <strong>de</strong> tenacitate” cînd a aflat <strong>de</strong> înfrîngeri, dar <strong>de</strong> asemenea aştiut <strong>de</strong>spre neclintirea pentru a se reface din ele, şi pe pămîntulfrate Argentina împreună cu San Martin, posibilitatea bătăliei hotărîtoarece va elibera Chile, şi a avut viziunea <strong>de</strong>spre partea sudicăa Americii precum aceea pe care a avut-o Bolivar în dreapta sa dorinţăpentru restul continentului. De acea, la 20 August, din radaValparaiso s-a <strong>de</strong>sparţit <strong>de</strong> navele expediţiei pentru a elibera naţiuneaPeruviană cu aceste cuvinte : “De aceste patru scînduri <strong>de</strong>pin<strong>de</strong>viitorul Americii”(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3993
ESEUINTERESE OCCIDENTALE ÎNRUSIA REVOLUŢIONARĂrenezia anticomunistă din America a <strong>de</strong>terminat ca astfel<strong>de</strong> documente plăsmuite să apară frecvent în public,Fînsă rezultatul era, <strong>de</strong> cele mai multe ori, discreditareacelui care le-a adus la cunoştinţa americanilor, iar acestaputea foarte bine să constituie scopul lui Gumberg, elînsuşi părtaş la manevrele politice şi economice comuneale capitaliştilor şi comuniştilor.Revenind la plăţile efectuate <strong>de</strong> regimul comunist către anumitecompanii americane, se remarcă faptul că, odată cu organizareaeconomiei şi conducerii politice a Rusiei, acestea nu se maifăceau pe căi obscure, prin transporturi navale şi nenumărate transferuribancare pentru a nu se putea i<strong>de</strong>ntifica sursa banilor; în curând,plăţile aveau să <strong>de</strong>vină oficiale şi, <strong>de</strong>ci, legale.Odată cuînfiinţarea Ruskombank, banca rusă pentru comerţ exterior, precumşi a Camerei <strong>de</strong> Comerţ Ruso-Americane, transferurile se făceau înmod legitim, iar în fruntea reprezentanţei din America a băncii susmenţionatea fost numit un anume Max May, din partea GuarantyTrust Company.De asemenea, dat fiind faptul că, odată cu revoluţiabolşevică şi haosul, respectiv, distrugerea ce au însoţit-o, potenţialulcompetitiv al Rusiei pe piaţa petrolieră internaţională fuseseeliminat, noua conducere comunistă, datorându-şi venirea la puteremonopoliştilor capitalişti americani, le-a acordat acestora facilităţi<strong>de</strong>osebite în privinţa propriilor resurse petroliere.Astfel, în 1926,compania lui John D. Rockefeller, Standard Oil of New York, prinsubsidiara sa, Vacuum Oil Company, a încheiat un contract cu ruşii,în urma căruia companiile americane se angajau să vândă petrolulrusesc pe pieţele vest-europene, iar bolşevicii urmau să primeascăun împrumut <strong>de</strong> 75 <strong>de</strong> milioane <strong>de</strong> dolari <strong>de</strong> la băncile americane.Un an mai târziu, aceeaşi Standard Oil Company a construit pentrubolşevici o rafinărie <strong>de</strong> petrol, contribuind, într-o anumită măsură,la repunerea în funcţiune a economiei ruseşti.Se poate observa cum interesele familiei Rockefeller înRusia se manifestau în primul rând în domeniul petrolier, prin companiilesus-menţionate, urmat în<strong>de</strong>aproape <strong>de</strong> cel financiar, prinbăncile Chase National Bank şi First National Bank.După spuselecercetătorului american Gary Allen, în 1928, prima din aceste douăbănci a intermediat vânzarea <strong>de</strong> obligaţiuni guvernamentale ruseştiîn SUA, iar Fe<strong>de</strong>ral Reserve Bank, banca centrală a Americii, a fostacuzată <strong>de</strong> preşedintele comisiei Buget-Finanţe a Camerei Reprezentanţilor,Louis T. McFad<strong>de</strong>n, <strong>de</strong> acordarea către Rusia a unorfonduri provenite din Trezoreria SUA.Posibilitatea ca o asemenea finanţaresă se producă este justificată <strong>de</strong> statutul privat al trezorerieiamericane şi al băncii celei din urmă menţionate, care poatespori sau micşora rezervele monetare ale Americii prin schimbareadobânzilor la creditele acordate guvernului american.Apogeul implicăriifamiliei Rockefeller în colaborarea economică dintre SUA şiURSS va avea loc în 1964, când David Rockefeller va avea o întâlnire<strong>de</strong> două ore şi jumătate cu Nikita Hruşciov.Potrivit ziaruluiamerican Chicago Tribune din 12 septembrie 1964, David Rockefeller...l-a informat astăzi pe preşedintele Johnson <strong>de</strong>spre recentasa întâlnire cu premierul rus Nikita Hruşciov...li<strong>de</strong>rul comunist a afirmatcă Statele Unite şi Uniunea Sovietică .Hruşciov, potrivit lui Rockefeller, a spus că i-ar placeca Statele Unite să extindă creditele pe termen lung acordate Rusiei.Pe data <strong>de</strong> 7 octombrie 1966, preşedintele Johnson afirmacă administraţia sa intenţionează să insiste asupra obţinerii autorităţiilegislative pentru negocierea acordurilor comerciale ce vor extin<strong>de</strong>tratamentul <strong>de</strong> cea mai favorizată naţiune pentru ţărilecomuniste din Europa, precum şi asupra reducerii controlului exporturilora altor sute <strong>de</strong> articole non-strategice.Peste şase zile,New York Times scria următoarele: Statele Unite au dat astăzi cursunei propuneri a Preşedintelui Johnson privitoare la stimularea comerţuluiEst-Vest prin ridicarea restricţiilor impuse exportului a pestepatru sute <strong>de</strong> bunuri către URSS şi Europa <strong>de</strong> Est...Printre categoriileselectate pentru relaxarea comercială propusă se numărau produsevegetale, cereale, furaje, cauciuc brut sau prelucrat, hârtie,textile şi fibre textile, fertilizatori bruţi, minereuri metalice, petrol,benzină şi <strong>de</strong>rivate, compuşi chimici, vopseluri, medicamente, <strong>de</strong>tergenţi,materiale plastice, instrumente ştiinţifice şi profesionale.Chiarşi această sumară listă relevă o utilitate indirectă abunurilor enumerate în perioa<strong>de</strong> <strong>de</strong> conflict militar.Ulterior, lista ajunsesesă cuprindă chiar şi compuşi chimici utilizaţi în fabricarea prafului<strong>de</strong> puşcă, fapt posibil prin simpla acordare <strong>de</strong> către Congresul3994(urmare din nr. anterior)american a statutului <strong>de</strong> articolnon-strategic.Având în ve<strong>de</strong>refaptul că în războiul din Vietnam,tabăra nord-vietnameză a primitsprijin militar masiv din parteaUniunii Sovietice şi a ţărilor dinblocul comunist, putem spune căfinalitatea <strong>de</strong>zastruoasă a conflictuluipentru americani s-a datorat,în mare parte, intereseloreconomice ale capitaliştilor, caresprijineau ambele părţi ale conflictului,în mod absolut avantajospentru afacerile lor.Prosperitatea, creată prinastfel <strong>de</strong> manevre <strong>de</strong> culise, aatras şi alţi capitalişti în colaborareaeconomică dintre SUA şiSergiu Matei LucaciURSS.Astfel, pe 16 ianuarie1967, ziarul american New YorkTimes nota alăturarea omului <strong>de</strong> afaceri Cyrus Eaton Jr. la <strong>de</strong>mersulfamiliei Rockefeller în scopul construirii <strong>de</strong> punţi economice întrelumea liberă şi Europa Comunistă.Conform publicaţiei americane,The International Basic Economy Corporation, controlată <strong>de</strong> fraţiiRockefeller, şi Tower International Inc., condusă <strong>de</strong> Cyrus Eaton Jr.,finanţist din Cleveland, plănuiesc să coopereze în promovareaschimburilor comerciale cu ţările din spatele Cortinei <strong>de</strong> Fier, inclusivUniunea Sovietică...International Basic Economy Corporation(IBEC)era condusă <strong>de</strong> către Richard Aldrich, nepot al lui NelsonAldrich, senator american timp <strong>de</strong> treizeci <strong>de</strong> ani şi cumnat al luiJohn D. Rockefeller, precum şi <strong>de</strong> către Rodman Rockefeller, fiu allui Nelson Rockefeller, care va ajunge vicepreşedinte al Americii înurma scandalului Watergate.Cyrus Eaton Jr. era fiul unui prosovieticconvins, Cyrus Eaton, care îşi datora ascensiunea în lumea financiarăchiar lui John D. Rockefeller, al cărui secretar a fost.Pedata <strong>de</strong> 20 octombrie 1969, IBEC anunţa implicarea în acest acor<strong>de</strong>conomic a băncii londoneze N.M.Rothschild & Sons, proprietateafamiliei Rothschild, casă bancară evreiască văzută drept cea maiputernică din lume.Prima materializare a acestei cooperări, între importantepersonaje ale lumii financiare internaţionale a fost construirea azece fabrici <strong>de</strong> produse din cauciuc, precum şi a unei întreprin<strong>de</strong>ri<strong>de</strong> producere a aluminiului, evaluată la acea dată la 50 <strong>de</strong> milioane<strong>de</strong> dolari.Lucrurile au <strong>de</strong>venit şi mai interesante atunci când capitaliştiisus-menţionaţi au înfiinţat o organizaţie numită Licensitorg,prin care achiziţionau patente şi licenţe <strong>de</strong> producere ale unor bunuriamericane, transferate, ulterior, sovieticilor.Astfel <strong>de</strong> acordurierau imposibil <strong>de</strong> realizat direct între comunişti şi companii specializateîn tehnică <strong>de</strong> zbor, în industria chimică, sau militară, însă, totul<strong>de</strong>venea posibil prin intervenţia capitaliştilor enumeraţi, care se constituiserăîntr-o entitate comercială americană, ce nu era vizată <strong>de</strong>legislaţia aflată atunci în vigoare.În acest fel, ar fi mai mult <strong>de</strong>câtjustificată întrebarea privind necesitatea alocării unui buget <strong>de</strong> 90 <strong>de</strong>miliar<strong>de</strong> <strong>de</strong> dolari pentru apărarea Americii împotriva unui inamic, alcărui potenţial <strong>de</strong> conflict este sporit din aceeaşi direcţie.Sistemul bancar s-a dovedit, <strong>de</strong>sigur, a fi un instrument <strong>de</strong>osebit<strong>de</strong> util în finanţarea acordurilor economice cu Estul comunist.Încădin 1934 fusese înfiinţată Eximbank, în scopul finanţării şipromovării comerţului cu sovieticii, însă, <strong>de</strong>-abia din 18 octombrie1972, când Richard Nixon a semnat un <strong>de</strong>cret prezi<strong>de</strong>nţial în acestsens, banca şi-a manifestat a<strong>de</strong>vărata utilitate.Sistemul prin careacesta funcţiona s-a dovedit a fi unul dintre cele avantajoase pentruinteresul celor implicaţi, dar, în acelaşi timp, unul din cele mai <strong>de</strong>zavantajoasepentru contribuabilul american.Astfel, un exportatoramerican îşi contacta propria bancă, ce lua legătura, la rândul ei, cuEximbank, pentru a i se împrumuta importatorului, <strong>de</strong> către aceastadin urmă, suma <strong>de</strong> bani necesară achiziţionării bunurilor străine.Eximbankacorda apoi un credit băncii americane, prin care exportatoruldin SUA era plătit.În timp ce majoritatea americanilorputeau contracta un împrumut bancar cu dobândă <strong>de</strong> 12%, iar companiilecu cele mai bune garanţii <strong>de</strong> credit, o dobândă <strong>de</strong> 10%, importatorulstrăin primea împrumuturi <strong>de</strong> la Eximbank cu dobândă<strong>de</strong> 6%.Diferenţa procentuală observabilă era compensată prin generoasetransferuri monetare, provenind din Trezoreria SUA, adicădin banii contribuabililor.Prin urmare, dacă importatorul străin eraîn incapacitate <strong>de</strong> plată, băncile nu făceau presiuni asupra lui, ci îşirecuperau fondurile din vistieria Americii, prin intermediul Fe<strong>de</strong>ralReserve Bank, banca centrală a SUA, care garanta toate împrumuturile.Dupăcum afirma generalul american Thomas Lane, astfel,exportatorul american nu are nimic <strong>de</strong> pierdut, la fel cum nici bancacomercială americană nu are, relevând astfel o înclinaţie în sistemulnostru <strong>de</strong> a vin<strong>de</strong> produse oricui ar încheia un contract <strong>de</strong> creditarece poate fi <strong>de</strong>rulat prin Eximbank.Iresponsabilitatea este răsplătită...(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
TRAIAN DEMETRESCU1866 – 1896CraiovaPoet, prozator, publicistDISCURSUL REGELUI* LA MOŞIAm auzit – şi zvonu-acestaSe-mprăştie cu mare curs –Că regele la Moşi, <strong>de</strong>unăzi,A pronunţat acest discurs:„Herrn negustori, la dumnefoastră,Plăcut la mine ca să vi;Regina zis la ea să cumpărUn ola şi un farfuri!Dar bâlciul asta forte mareCe dumnefoastră ziceţi Moşi,La mine azi aduce-aminteDespre iubiţii mei strămoşi.Strămoşii mei trăit odatăPrin bâlciuri ca comedianţiŞi la români făcut gheşefturi,Şi-au câştigat mulţimi <strong>de</strong> sfanţi!Ei învăţau maimuţ să joace,Şi <strong>de</strong> la nas scotea panglici.Şi chiar dresase patru şoreciSă călărească pe pisici.Ei înghiţeau un sabe lungăŞi cu măsele ro<strong>de</strong>au plumb,În vreme ce un mic paiaţaFăcea la toba: bumb! bumb! bumb!Strămoşii mei la ţara voastrăFăcură mult păpuşării,Ei nici visat că eu odatăAice rege c-o să fi!...Ah! bâlciul asta forte mare,Ce dumnefoastră ziceţi Moşi,La mine azi aduce-aminteDespre iubiţii mei strămoşi!”1891____________Ţinta ironiei, aici, este regele Carol I alRomâniei (Hohenzollern), principe dindinastia prusacă…(Nota antologatorului).FOTOGRAFII REGALEDeunăzi, regele cu FriţLa Mandy * au pornit voioşiCa să pozeze!... Nemţii noştriAu aerul că sunt frumoşi.Şi regele, cam dupe masă,La fotograf s-a adresat,Rostindu-i vorbele acesteaÎn dialectul său stricat:„La mine scot profil, adicăNumai un ochi şi un mustaţă,Numai un umăr şi-un urecheŞi jumătate nas şi faţă.PARODIIEFIM TARLAPANCU MUZA ALTORA ÎN BRATE…(o antologie a parodiei româneşti <strong>de</strong> pretutin<strong>de</strong>ni)(urmare din numărul anterior)Dar dacă scoţi pe jumătate,Eu cred atunci că e dreptate,La dumnăfoastră, fotograf,Ca să plătesc pe jumătate.Nepotul meu pozează-ntreg…Frumos buiat!... N-ai ce să zici!...Dar rog: la el, domn fotograf,Să scoţi urechile mai mici.”1891GEORGE TOPÂRCEANU1886 – 1937Bucureşti - IaşiPoet, prozatorCIOARACâmpul alb, ca un cearşaf,Până-n zări se <strong>de</strong>sfăşoară...Sus, pe-un stâlp <strong>de</strong> telegraf,S-a oprit din zbor o cioară,Nemişcată-n vârf <strong>de</strong> parCa o acvilă pe-un soclu,Oacheşă ca un hornarŞi macabră ca un cioclu;Neagră ca un as <strong>de</strong> picăSubt nemărginitul cer;Singuratică şi micăCât o boabă <strong>de</strong> piper;Gârbovă ca o feştilăÎntr-un cap <strong>de</strong> lumânare;Ca o mutră imobilăDe harap cu nasul mare,Dar sinistră şi pârlităDe la coadă până-n plisc,Ca o pajură trăsnităÎntr-un vârf <strong>de</strong> obelisc;Încrustată-n atmosferăCa un ou <strong>de</strong> ciocolată:Amărâtă şi stingherăCa o prună afumată.Cu alura interlopăCa un muzicant în frac,Cuvioasă ca un popăŞi smolită ca un drac;Demnă ca un om celebru;Mistică şi fără chefCa un basoreliefDe pe-un monument funebru;Incomodă-n soare, caUn gunoi în ochi; nefastăCa un chibiţ ce-ţi stă-n coastăLa un joc <strong>de</strong> bacara; (?)Suspendată ca o notăPe un portativ gigant;Slută, ca o hotentotăPărăsită <strong>de</strong> amant;Mică-n mijlocul naturiiCa un fir <strong>de</strong> praf <strong>de</strong> puşcă;Ignorată total <strong>de</strong> presa literară„centrală”, uitată <strong>de</strong> critică, practicată,în<strong>de</strong>osebi, <strong>de</strong> veleitari şi nechemaţi,PARODIA ROMÂNEASCĂ dăinuie întimp prin excelentele realizări ale unuitrecut în<strong>de</strong>părtat sau mau puţin în<strong>de</strong>părtat…Antologia <strong>de</strong> faţă (premieră îndomeniu!) are menirea nu doar să „<strong>de</strong>poziteze”aceste strălucite realizări, cişi să pună la în<strong>de</strong>mâna consumatorului<strong>de</strong> literatură satirico-umoristică mostreparodice, generatoare <strong>de</strong>savuroasă <strong>lectură</strong>, iar pentru creatori,pil<strong>de</strong> vrednice <strong>de</strong> urmat.EFIM TARLAPANNeagră cum e cerul guriiLa un câine care muşcă;Cruntă ca o vânătaieCauzată-n match <strong>de</strong> box;Ca un bulgăre <strong>de</strong> cocsCare-a stat o noapte-n ploaie;Resemnată, ca-n vitrinăO reclamă pentru vulgŞi uşoară ca un fulgDe funingine-n lumină;Tristă ca un crep <strong>de</strong> doliuÎn văzduhul diafan, –Ca un punct aerian,Pe-al zăpezii alb orgoliu;Stranie ca un ponosAl priveliştei <strong>de</strong> cretă;Solitară şi cochetăCa un cuc <strong>de</strong> abanos;Neagră, ca o muscă-n lapte,Şi fantastică-n contur,Ca un miez adânc <strong>de</strong> noapte,Cu lumină împrejur;Fină ca o aca<strong>de</strong>aDe ţiţei topit la soare;Prinsă-n falduri <strong>de</strong> ninsoareCa un fiong <strong>de</strong> catifea;Ireală, ca un duh,Cu penajul ei feeric, –Ca o cupă <strong>de</strong>-ntunericRăsturnată în văzduh;Gravă ca o rugăciuneŞi posomorâtă ca oFigurină <strong>de</strong> cărbuneCu nuanţe <strong>de</strong> cacao;Tragică, ca o emblemăA obştescului sfârşit;Sumbră ca o anatemăAruncată-n infinit;Mută-n liniştea câmpieiCa un bloc <strong>de</strong> piatră arsă,Ca un ghem <strong>de</strong> beznă toarsăDin fuiorul veşniciei, –Atârnând <strong>de</strong> bolta goalăCa un uger <strong>de</strong> catranUn<strong>de</strong> pruncii lui SatanVin, plângând, să sugă smoală;Piază-rea, ca un blestemAzvârlit aşa-ntr-o doarăCreatorului suprem, –Şi banală... ca o cioară!www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3995
REMEMBER15 noiembrie 1987-Ziua Demnităţii3996Capitolul IIINoiembrie FierbinteUltimele zile <strong>de</strong> frică*La 440, aproape 300 <strong>de</strong> oameni, dinambele schimburi, îi aşteaptă pe directorulPurcăroiu pentru nişte ultime “lămuriri”.Aurel Huian e întrebat <strong>de</strong> un coleg careluase parte la greva din noaptea prece<strong>de</strong>ntăce are <strong>de</strong> gând. “Bineînţeles cărămân până se rezolvă ceva”. Simte că legăturaîntre el şi colegii lui <strong>de</strong>vine mai puternică.Este hotărât să ajute la rezolvareasituaţiei. Ce, muncitorii <strong>de</strong> la “Tractorul” cumau primit banii până la urmă? (Îşi sfătuieştetotuşi soţia să meargă acasă. “Rămân eu.Ajunge!”).Este chemat în biroul şefului <strong>de</strong>secţie. I se adresează cu “Aurele”. Cei <strong>de</strong>aici par speriaţi. În rest aceleaşi vorbegoale. Aurel Huian susţine cu calm cerereamuncitorilor ca retribuţiile să se <strong>de</strong>a fără reţineri.Şefii - Ghelasie, maiştri - îi spun că einu pot hotărî şi că îl aşteaptă pe director.Directorul Purcăroiu apare pe laopt. Este huiduit după ce încercă să repeteceea ce şefii mai mici au spus noaptea.Mate Istvan strigă “Hoţule!” , care este reluatîn “Hoţii”! Hoţii”. Se fluieră. Toţi oameniidin 440 ies din secţie. Directorul Purcăroiupleacă spre secţia 420(Sculărie), dar şimuncitorii <strong>de</strong> aici au ieşit. Purcăroiu sepier<strong>de</strong> pe drum <strong>de</strong>păşit <strong>de</strong> amploarea evenimentelor.Aurel Huian este luat <strong>de</strong> val,intră în coloana formată pe loc. Coloana se<strong>de</strong>plasează spre Palatul Administrativ. Îndrum, li se alătură celor două secţii (440,420) şi oamenii din 410, 520 şi 570. Suntaproape 2.000 <strong>de</strong> protestanţi. Se strigă: “Veniţicu noi”! şi “Hoţii”! Hoţii!”. Se formează şialte coloane în interiorul întreprin<strong>de</strong>rii. Oameniidau frâu liber mâniei. Coloana în carese află Huian trece pe la 620(Oţelărie), apoipe la 660, 590, 510, 525, 580 şi 550. La ieşire,câţiva muncitori tineri, mai tineri <strong>de</strong>câtAurel Huian, sparg vitrinele cu însemnelePCR, UTC şi sindicale, rup panourile cu grafice<strong>de</strong> la intrarea secţiilor. Huian şi alţii vreodoi îi potolesc: “Ce rost are să spargi geamuri?Nu cu geamurile avem treabă. Tot noitrebuie să le punem înapoi după aia”.Secţia 530 are porţile sudate. Nuse poate intra… nu se poate ieşi…*La 8 40 , coloana se ve<strong>de</strong> pe aleeadin faţa secţiei mele, 535. Toată echipamea, 15 muncitori, iese să privească dinlocul liber dintre maşini coloana care tocmaia pătruns în secţie. cu câteva minute înainte,maistrul Ion Arişan a vrut să sudămporţile. Când am văzut coloana am înţeles<strong>de</strong> ce. Aproape nu-mi vine să-mi cred ochilor,dar simt şi o mare uşurare. Gân<strong>de</strong>sc maiîncet, îmi spun că e din cauza oboselii. Oameniidin echipă mă privesc întrebători aşteptândreacţia mea. Mă hotărăsc brusc,când îmi văd soţia în fruntea coloanei. Elenamă ve<strong>de</strong>, se repe<strong>de</strong> la mine evi<strong>de</strong>nt exaltatăşi îmi spune: “Hai<strong>de</strong>, a început!”. Intru înrând, lângă ea. Îmi povesteşte <strong>de</strong> buscula<strong>de</strong>le<strong>de</strong> mai <strong>de</strong>vreme, <strong>de</strong> încercarea lui Purcăroiu<strong>de</strong> a calma oamenii. Realizezamploarea evenimentelor şi iau hotărâreasă mă întorc la oamenii mei să-i mobilizez.Nu era vreme <strong>de</strong> discursuri. Am rostit o singurăfrază: “Dacă nu veniţi acum să nu vămai aud niciodată că spuneţi că vă este răucu Ceauşescu!”.*Coloana în care se află Aurică Genetiajunge lângă secţia 505. Cineva sudaseporţile. Oamenii nu puteau să iasă, <strong>de</strong>şi,prin semne, <strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> geamuri, arată căvor să iasă. Geneti sparge geamurile! Esteurmat. Oamenii se cheamă, se în<strong>de</strong>amnăunii pe alţii. Câţiva rămân pe loc, poate <strong>de</strong>frică, poate <strong>de</strong> oboseală.Coloana lui Geneti intră în secţia610. Aici are loc primul conflict violent. Uninginer încearcă să-l oprească pe Geneti.Acesta îl împinge, inginerul ca<strong>de</strong>. Cascaalbă <strong>de</strong> protecţie, albă, a inginerului se rostogoleşte.Geneti o ia şi şi-o pune pe cap.“Victima” se ridică şi fuge. Nimeni nu “o” urmăreşte.Aurică Geneti îşi reia locul în frunteacoloanei, purtând casca după care va fii<strong>de</strong>ntificat şi recunoscut mai târziu la anchetă,iar şi mai târziu, casca cu care a intratîn istorie, care îi va da supranumele <strong>de</strong>“Omul cu cască albă”. Dar nu la asta segân<strong>de</strong>a el atunci. “Eram furios. Doamne, cefurios eram! De ce le trebuiau baniinoştri?… Apoi eram furios că nu toţi neurmau… Dar nu mi-a plăcut să-l lovesc săllovesc pe inginerul ăla… Acum e director înSteagu’, la Sectoare Cal<strong>de</strong> (în ‘97, adică)”.*Mă gân<strong>de</strong>sc câteodată cum, poateschimba o <strong>de</strong>cizie, într-o clipă, viaţa unuiom. Atunci, în dimineaţa lui 15 noiembrie1987, am luat o astfel <strong>de</strong> hotărâre şi am influenţatmai mulţi oameni - echipa mea <strong>de</strong>15 muncitori - la hotărârile lor. Nu mi-am pusîntrebarea dacă am dreptul sau nu să-i influenţez.Le-am pus doar o condiţie. Ei auluat hotărârea lor. În acea dimineaţă, lucrurilepăreau că se pot clarifica pentru noi, căputem realiza ceva. Simţeam că a venitclipa.*“Dacă nu veniţi acum, să nu vămai aud că e rău cu Ceauşescu”. Din 15 oameni,12 m-au urmat. În acest moment, nimeninu ştie că nouă dintre ei vor fianchetaţi şi cinci <strong>de</strong>portaţi. Ajungem coloanadin urmă, trecem cu ea pe lângă 590şi 550. Oamenii sunt <strong>de</strong>zlănţuiţi. Simt căăsta e! “Suntem prea mulţi să ne facă ceva!”*www.oglinda<strong>literara</strong>.roMircea SevaciucOrele 10 00 - 10 15 , mulţimea,aproape 3.000 <strong>de</strong> oameni, ajunge în faţaPalatului Administrativ. Nimeni nu îi mai întâmpină.Aurică Geneti, cu casca albă pecap, este primul care intră. Mulţimea continuăsă strige: “Hoţii! Hoţii!”. “Veniţi înăuntru!”,zice Geneti. Din nou este ascultat, oameniiintră în clădirea birourilor. Se răspân<strong>de</strong>sc,nu găsesc pe nimeni. Câţiva încep sărăstoarne mobila, să arunce hârtiile, săspargă geamuri. Alţii vor să-i potolească şi,dacă văd că nu pot, îi lasă în plata Domnuluişi ies din Palat. Aurel Huian îl au<strong>de</strong> pe“bătrânul” Ion Năstase, 58 <strong>de</strong> ani, carespune textual: “Să mergem la Ju<strong>de</strong>ţeana <strong>de</strong>Partid!” (<strong>de</strong>numirea exactă a instituţiei comunisteera Comitetul Ju<strong>de</strong>ţean al P.C.R.Acum clădirea găzduieşte Prefectura ju<strong>de</strong>ţului- n.a.). I<strong>de</strong>ea place. “Hoţii” nu sunt înîntreprin<strong>de</strong>re, iar “căţeii” au fugit. Grupurigrupuri,muncitorii sunt şi nu sunt <strong>de</strong> acordsă iasă şi să-şi susţină cererile în stradă. Înafara fabricii lucrurile pot fi mult mai complicate,mai riscante. Astfel că mulţi se întorc lasecţii, iar alţii părăsesc coloane şi se ducacasă. Şeful miliţiei pe întreprin<strong>de</strong>re, căpitanulDamian spune să se <strong>de</strong>schidă porţile.Este momentul când ceva ciudat se petrece:mulţi se întorc. De ce? Prin întreprin<strong>de</strong>ream mărşăluit 5.000 <strong>de</strong> oameni, ieşimpe Poarta I tot 5.000 şi în loc să ne îndreptămspre Prefectură întreaga coloană intrăînapoi în întreprin<strong>de</strong>re prin Poarta II. Înconjurămpalatul administrativ şi ne aflămiarăşi în faţa Porţii I. Aici s-a produs. Majoritateacelor din coloană rămân în incinta întreprin<strong>de</strong>rii.Spre prefectură am plecat circa250 <strong>de</strong> protestanţi. Să avem printre noi “diversionişti”sau o frică, pur şi simplă frică?…*Dănuţ Iacob are o i<strong>de</strong>e <strong>de</strong> geniu:ia steagurile tricolore <strong>de</strong> la poartă împreunăcu Cornel Vulpe. Coloana capătă un cu totulalt caracter, nu mai este o “simplă” mulţimecare-şi strigă nemulţumirea. Deşi să fii nemulţumitşi să strigi nemulţumirea ta pe timpullui Ceauşescu nu este <strong>de</strong>loc simplu. Aşacă pe strada Poienelor, imediat după ieşireadin “Steagul Roşu”, coloana propriu-zisă nuare <strong>de</strong>cât cei 250 <strong>de</strong> oameni. Din cei 4-5.000 <strong>de</strong> muncitori care au fost în faţa PalatuluiAdministrativ şi care apoi l-auînconjurat pentru a ieşi pe poarta principală,cea mai mare reintră în incinta întreprin<strong>de</strong>rii,după 50 <strong>de</strong> metri, pe o poartă <strong>de</strong> serviciu,era analiza rapidă făcută în mintea mea.*“Am fost mulţi în uzină, puţini amieşit pe stradă”. (Geneti).(continuare în nr. viitor)
Efectul PlaceboProfesor <strong>de</strong> fizică la Universitatea Maryland şi membruîn cadrul Societăţii Americane <strong>de</strong> Fizică, Robert Park <strong>de</strong>monteazăcîteva din miturile omului mo<strong>de</strong>rn obsedat <strong>de</strong> miracole.În cartea sa – Ştiinţa Voodoo, Drumul <strong>de</strong> la prostie lafraudă – Park analizează cîteva aspecte ale credinţelor careinterferează cu ştiinţa, cea din urmă trebuind să asigure stabilitateanecesară pentru orice proces fizic sau psihic.Să luăm, <strong>de</strong> pildă, renumitul efect placebo, care acumeste în mare vogă şi în România.Ce este acest efect ? Interacţiuneadintre creier şi sistemul endocrin, spune Park.El îlcitează pe Lewis Thomas care arată că tratamentele cu lipitorişi purgativele folosite odinioară au fost abandonate cînds-a constatat că aceleaşi rezultate se obţin fără vreo medicaţie,o dată cu trecerea timpului: “ Cu timpul, ne vin<strong>de</strong>cămfără nici o intervenţie <strong>de</strong> majoritatea lucrurilor <strong>de</strong> care suferim.Evoluţiane-a dotat trupurile cu o reţea complexă <strong>de</strong> mijloace<strong>de</strong> apărare naturale contra rănilor sau bolilor : oaselese su<strong>de</strong>ază, sîngele se coagulează, anticorpii elimină organismelecare ne inva<strong>de</strong>ază etc.Dacă însă cineva, <strong>de</strong>sprecare se spune că este un vin<strong>de</strong>cător ne dă ceai <strong>de</strong> ierburisau pilule <strong>de</strong> zahăr, sau dacă face un <strong>de</strong>scîntec, sau dacăsună dintr-o zbîrnîitoare, <strong>de</strong>asupra noastră, sîntem uşor <strong>de</strong>convins că vin<strong>de</strong>carea, atunci cînd se produce, se datoreazăvin<strong>de</strong>cătorului.”Originea misterului placebo stă însă în reducerea stresului: “ Hormonii <strong>de</strong> stres eliberaţi în sînge sporesc respiraţia,tensiunea arterială şi pulsul.Aceste schimbări pot săîmpiedice <strong>de</strong> fapt însănătoşirea.Creierul pregăteşte corpulpentru acţiune; însănătoşirea trebuie să aştepte.”Aşadar, atunci cînd medicul ne asigură că vom urmaun tratament bun şi că însănătoşirea e iminentă, pacientulse relaxează lăsînd astfel teren liber organismului care-şipoate <strong>de</strong>clanşa mecanismele <strong>de</strong> apărare, contribuind într-oproporţie foarte mare alături <strong>de</strong> medicaţie.În prima jumătatea secolului xx “ laxativele, aspirina şi pilulele <strong>de</strong> zahăr eraucam tot ce aveau doctorii în trusă.De fapt, studiile au arătatcă, dacă pacientul cre<strong>de</strong> că pilulele <strong>de</strong> zahăr potolesc durerea,ele au cam 50% din eficacitatea aspirinei.”Efectul placebo nu poate însă să reducă tumorile darpoate reduce simţitor senzaţia <strong>de</strong> durere.Park se foloseşte în <strong>de</strong>monstraţia lui <strong>de</strong> un caz celebruîn America : “Vitamina O” pusă în vînzare <strong>de</strong> o companiecare făcea o reclamă agresivă produsului : “ Maximizeazăelementele nutriţionale, purifică sîngele şi elimină toxinele şiotrăvurile – cu alte cuvinte, toate procesele necesare pentruprevenirea bolilor şi întărirea sănătăţii.” Vînzările, situate laşaizeci <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> sticluţe pe lună, erau în creştere.În prospect,Vitamina O era trecută ca : “ Molecule stabilizate <strong>de</strong>oxigen într-o soluţie <strong>de</strong> apă distilată şi clorură <strong>de</strong> sodiu”.Cu alte cuvinte, spune Park, apă sărată.Noutatea eracă “Vitamina O” furnizează oxigen, dar, punctează Park, întrocantitate nesemnificativă.Oricum, omul nu trebuie să beaoxigenul, ci să-l respire.Homeopatia, exclusă <strong>de</strong> la supravegherea FDA ( produselepot fi comercializate fără dovezi ale randamentului lor) dă bătăi <strong>de</strong> cap celor care nu vor să se lase înşelaţi. FabricantulNicorettei ( guma <strong>de</strong> mestecat împotriva fumatului ) afost obligat să stabilească eficacitatea produsului său înainte<strong>de</strong> comercializare, dar o altă gumă <strong>de</strong> mestecat numită CigArrest,a fost <strong>de</strong>clarată homeopatică şi a scăpat <strong>de</strong>teste.Are şi guma <strong>de</strong> mestecat memorie, ca apa ? se întreabăautorul, “ Vai, nu există teste prin aplicarea cărora săse poată distinge între guma<strong>de</strong> mestecat homeopatică şisimpla gumă aromată.”Are apa memorie ?SIMPLE NOTESă ve<strong>de</strong>m cum stau lucrurilecu “memoria apei “.Doctorul german SamuelHahnemann a încercat săînlăture efectele secundareale substanţelor naturale(care puteau fi toxice) prin diluare.El a <strong>de</strong>scoperit că soluţia,cu cît era mai multVioleta Iondiluată, puterea curativăcreştea pentru pacient.A <strong>de</strong>clarat această a doua lege a sa“legea infinitezimalelor “.O altă lege a doctorului german,“legea similarelor “ spunea că aceleaşi substanţe care dausimptome unei persoane sănătoase, pot vin<strong>de</strong>ca aceleaşisimptome la o persoană bolnavă.Doctorul a făcut diverse experimente pe el, apoi aajuns la concluzia că diluarea înlătură efectele secundare.Eldilua soluţia naturală la zece părţi <strong>de</strong> apă, apoi iar dilua lazece părţi etc., limita fiind la “o singură moleculă <strong>de</strong> medicament”.“ Homeopaţii au calculat limita <strong>de</strong> diluţie şi sînt <strong>de</strong>acord că s-ar putea să nu rămînă nici măcar o moleculă <strong>de</strong>extract vegetal sau mineral în medicamentul lor.Dar ei insistăcă asta nu contează; amestecul apă / alcool în care este dizolvatăsubstanţa “îşi aminteşte” cumva substanţa chiar dupăce ea a fost <strong>de</strong> mult înlăturată prin diluţie.Se presupune căprocesul <strong>de</strong> agitare a soluţiei între diluările succesive încarcăîntregul volum <strong>de</strong> lichid cu aceeaşi memorie.“Dar, <strong>de</strong> fapt, puţini oameni îşi dau seama că pilulele pecare le cumpără, chiar dacă au trecute îngredientele, nu înseamnănimic, fie că e vorba <strong>de</strong> pilule pentru gripă, picioareumflate sau dureri menstruale.Nu s-a făcut un experiment care să dove<strong>de</strong>ască căteoria e validă.Cu spusele autorului, “chiar dacă crezi că apapoate avea memorie, atîta vreme cît nu este cunoscut unmecanism <strong>de</strong> înmagazinare a memoriei, avem <strong>de</strong>-a face cuo invitaţie la fraudă.”Noi primiri înLIGA SCRIITORILORdin RomâniaÎn urma şedinţelor din luna noiembrie a.c.a ComitetuluiDirector şi a Comisiei <strong>de</strong> Validare au fost primiţiîn LIGA SCRIITORILOR următorii:Filiala Argeş: DanielaVoicu, Maria Lica şi Nicolae N.Ne<strong>de</strong>lcu, Filiala Bucureşti:David Aurel, Cristian Neagu, Mihai Tănase, SorinCerin, Maria Şoimu şi Viorica Enăchiuc, Filiala Braşov:Ştefan Banaru, Viorica C.Popescu, Filiala Cluj: IoanCărăşel,Teodor Şandru şi Emil Perşa, Filiala Iaşi: BişogBecart, Ana Maria Bălaş şi Olga Alexandru Diaconu, FilialaSpania: Niculina Ilisei şi Elena Buica, Filiala Vâlcea:Matei T.Călin.Comitetul Director,www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3997
PSEUDOESEUCoaja <strong>de</strong> nucăLumea asta mare încape într-o coajă <strong>de</strong> nucă.Iarba, florile, copacii, clădirile, oamenii fac partedintr-o lume minusculă în marea lume. Odată <strong>de</strong>multtrăiau cu toţii, ca într-o membrană protectoareîntr-o coajă <strong>de</strong> nucă. Ei erau miezul. Cât <strong>de</strong> frumoasăeste viaţa când eşti apărat <strong>de</strong> toate, în nucă.Aveau belşug pentru fiecare categorie, sau rasă,sau specie. Oamenii, aproape invizibili aveau un primaral lor. Care nu era condus <strong>de</strong> anumiţi gansteri,sau <strong>de</strong> forţele <strong>de</strong> dreapta, stânga, centru, sau dreptulîn stângul. ...Primarul ăsta era acolo din generaţie în generaţie,<strong>de</strong> sute <strong>de</strong> ani familia lui fiind cea care conducea<strong>de</strong>stinele picilor. Veselia se împletea cubunăstarea, astfel încât toate mergeau strună. Erafericit. El, primarul, era un exemplu pentru ceilalţi locuitoriai lumii mamut. Avea 20 <strong>de</strong> odrasle, care mai<strong>de</strong> care mai gălăgioase. Însă, îşi făcea timp pentrufiecare în parte pentru a le asculta problemele. Fatacea mai mare, Mimişor, era cea care trebuia să-i urmezela tron. Sau, mă rog, mai bine spus la fotoliul<strong>de</strong> primar. Nu era bătălie pentru această funcţie peviaţă. Nu erau campanii electorale în care să-şiscoată unii altora ochii precum şoimii în pustietate.Nu erau banere afişate prin tot oraşul. De ţi se fractureazăgâtul <strong>de</strong> atâta uitat pe sus. Era doar legeastrămoşească. Şi atât. Şi era <strong>de</strong> ajuns. Vorba strămoşilorera vorbă. Pe pereţii sălii <strong>de</strong> consiliu zeci şisute <strong>de</strong> portrete erau afişate. Cu fosţii primari. De lastră, stră, stră...bunicul, nu chiar, dar aproape maimuţă,până la tata.Însă Mimişor nu dorea o carieră în acest fel.Lumea <strong>de</strong> buzunar s-a mo<strong>de</strong>rnizat. Nu mai vorbim<strong>de</strong> un canon respectat <strong>de</strong> toţi. Şi aici maşinile au invadatpiaţa, lăsând praful în urma dârelor <strong>de</strong> cauciucşi a ambalării motoarelor. Pe Mimişor o fascinauaceste minuni pe patru roţi. S-a înscris în toate curseleauto din orăşel. Şi întot<strong>de</strong>auna a câştigat. Sănu vă gândiţi cumva că a trişat sau a dat mită. Nu...Era bună, foarte bună, încât juriul rămânea întot<strong>de</strong>aunacu ochiii pierduţi pe pistă, un<strong>de</strong> maşina bolidse învârtea odată şi încă odată, până la linia <strong>de</strong> sosire.Cum, nu v-am <strong>de</strong>scris-o pe Mimişor? Nu-mivine să cred. Blondă, păr lung, manechin, <strong>de</strong>şi nuprofesa, <strong>de</strong>cât când era obligată <strong>de</strong> împrejurări săîmbrace rochia <strong>de</strong> mireasă la finalul penibilelor prezentări<strong>de</strong> modă ale la fel <strong>de</strong> ingratei, dar cunoscuteicreatoare. Am uitat <strong>de</strong> picioare. Atât <strong>de</strong> lungi,încât orice divă ar fi fost invidioasă pe ea. Capul,adică mintea...S-o lăsăm baltă... nu o prea avea, cădoar <strong>de</strong> un<strong>de</strong>? Până şi Dumnezeul lumii minusculenu avea <strong>de</strong> un<strong>de</strong> să pună atâtea calităţi la un singurfiu, sau fiică...Episcopul, ales odată la 4 ani prin vot <strong>de</strong>mocratic<strong>de</strong> către celelalte înalte feţe bisericeşti, era vecinullor. Doamne ce <strong>de</strong> lume venea la el să îicitească. De la oamenii simpli, la bogătani. ODoamne, Doamne, câtă tămâie şi lumânări se consumau....Linia roşie dintre popa popilor şi şeful şefilor,funcţiona perfect. Era aşa <strong>de</strong> secretă încât nicimai marii securiştilor nu reuşeau să audă niciunzumzet. Şi dacă ar fi aflat ceva, ce? Că doar erau aiprimarului şi primarul era al lor. Şi uite aşa, popacitea toate canoanele sfinţilor pentru ca fiica risipitoaresă se întoarcă pe calea cea bună şi să aibădorinţa <strong>de</strong> a urma pe tatăl ei la primărie. Că doar aşase că<strong>de</strong>a. Epitete şi metafore, hiperbole şi comparaţiiîntre strămoşi <strong>de</strong>geaba. Nici dacă era extraterestrunu era mai tutulucă, sau mai nălucă, sau maiîncuiată. Ea nu şi nu... De la motoarele ei nu o puteaiclinti... Acolo era cu nasul toată ziua. Cât <strong>de</strong>lungă putea fi ziua piticilor. Îngerul zămislit pe trupulgol al universului <strong>de</strong>căzuse din drepturi.Însă într-o nefastă zi, vaca mătuşii mele, dusăla păscut <strong>de</strong> Petre, călcă cu copita nepotcovită nucacu miezul plin <strong>de</strong> suflete. Coaja se sparse, vraja dispăru,soarele intră prin craterul gigantic şi pângăripe Mimişor. Totul se surupă...Lumea minusculă dispare...Super PreşeEste unul. Timp <strong>de</strong> 4 ani, asta dacă acele ceasorniculuinu se încleştează. Super Preşe, cel carecârmuieşte minunăţiile <strong>de</strong> pe plaiurile înlăcrimate înbogăţia vremii <strong>de</strong> mult apuse. Doamne, cum nu amvrea şi noi să fim măcar consilierii <strong>de</strong> imagine ai lui.Dar, asta e, nu suntem vrednici să-i scriem nicimăcar persiflatele comunicate <strong>de</strong> presă, pentru că elare încre<strong>de</strong>re doar în discipolii pe care i-a cârmuit şiîn larg şi nu bagă bani în tonomatele <strong>de</strong> presă uzate.Şi uite aşa, ne găsim cu toţi, ca luaţi din japcă, înmijlocul muntelui, pe piscul gol, participăm la mareadosariadă a împăduririlor. Printre sălbăticiile pustietăţiiapar şi ele, vip-urile. Nu că le-ar păsa <strong>de</strong> biosferă,dar reclama este mare. Le este silă să vină aici,dar pentru o poză în fiţuica <strong>de</strong> fitze şi pentru un clip3998cât <strong>de</strong> mic pe sticlă, merită. Şi uite şa, în toaleta potrivităevenimentului, apar şi ei. Printre mlădiţelecreionate, se iveşte silueta slabă a actorului cu faţă<strong>de</strong> Holywood. După ce gongul publicitar bate, la felca în piesa <strong>de</strong> teatru, actorul îşi face numărul, plantândpuietul cu cifra 1. Mâncare, băutură, muzică,chef <strong>de</strong> chef cu lăutari şi manele…Voluntarii muncesc pe brânci timp <strong>de</strong> câtevasăptămâni, după care vine chiar el Super Preşe. Şimai multe maşini <strong>de</strong> teren calcă solul nefertil al pădurii,şi mai mulţi băgători <strong>de</strong> seamă, sau cum i-arplăcea lui să spună, staff… De la căţel şi purcel, ladoamna Preşe, cu tocuri cui ce s-au înfipt adânc însolul patriei. Întâiul stătător al ţării a plantat, cică,puietul cu numărul 10.000 din cadrul proiectului <strong>de</strong>reîmpădurire. De parcă un pitic, atât <strong>de</strong> mic, a statsă numere virginele vlăstare. Şi pentru că tot dictaturatronează în ţara fără <strong>de</strong> noroc, doi copii îmbrăcaţiîn costume populare au îngheţat în inimacodrului, aşteptându-l pe Preşe. European pânădincolo <strong>de</strong> măduva oaselor măcinate <strong>de</strong> poluare,Marele a renunţat la a veni cu maşina, elicopterulpasăre aterizând precum tigrul asupra prăzii comerciale.Cum altfel <strong>de</strong>cât cu întârziere <strong>de</strong> o jumătate<strong>de</strong> oră, că aşa dă bine românului. Dacă nu amfi întârziat în această istorie un<strong>de</strong> am fi ajuns acum?Prea <strong>de</strong>parte. Şi ar fi păcat, căci nouă, în premicimeanoastră, ne place să fim aşa, ca o roată<strong>de</strong> rezervă a carului Europa. De la rampa <strong>de</strong> aterizarePreşe a făcut cu mâna tuturor celor <strong>de</strong> pe cărareaverzuie, inclusiv copacilor. Nu că ar fidaltonist, dar aşa dă bine la imagine… „Îmi cerscuze pentru starea proastă a drumului”, i-a spusSuper Primarul aşezării extraterestre, dându-i mingeala fileu Super Preşului, care a replicat „eu trebuiesă-mi cer scuze <strong>de</strong> la dumneavoastră, pentrucă nu am făcut nimic”. Şi a urmat acea promisiunela auzirea căreia îţi vine greaţa, că va face, că vadrege. Ne-am săturat <strong>de</strong> pancar<strong>de</strong> mincinoase, <strong>de</strong>campanii farisee, <strong>de</strong> bannere care ne asupresci<strong>de</strong>ntitatea…După ce s-a scuzat că a sosit mai târziudin cauza condiţiilor meteorologice, planeta inamicăuneltând împotriva mamei Terra, Preşe a gustat dintradiţionala pâine şi sare, şi apoi, în ţinuta sport, nua întârziat să se apuce <strong>de</strong> treabă. „Dacă nu ne propunemca fiecare să planteze măcar un copac, nesacrificăm copiii şi nepoţii”, a spus Preşe. Toţi aucăzut pe spate la auzirea cuvintelor, care aveau să<strong>de</strong>vină proverb pentru eternitate. După plantare maimarii sepepişti căutau şerveţele pentru şeful lor. Cădoar a trudit săracul că a dat <strong>de</strong> două ori cu lopata,luând ţărna care şi ea săraca sărea mai repe<strong>de</strong> îngroapă, că doar era în faţa şefului, care dacă se enerva,odată o putea vin<strong>de</strong> tătarilor. Ciudat, paranormal,şerveţelele au dispărut. O ziaristă amabilă,vrând să construiască o imagine pozitivă breslei, leaîntins mâna cu şerveţele oamenilor <strong>de</strong> ordine.Aceştia ofticaţi au întors spatele…Doar nu vor acceptacadouri <strong>de</strong> la tonomate, sau ziariste frustrate,sau... Preşe nu a stat foarte mult la plantaţie şidupă ce a făcut câteva poze cu voluntarii a plecatspre Oraşul Soarelui, un<strong>de</strong> trebuia să participe la onuntă. Că doar tot un fel <strong>de</strong> poluare este şi legareacu funia imaginară <strong>de</strong> partener… Înainte <strong>de</strong> plecare,iniţiatorii proiectului i-au oferit o hartă a ţăriiconfecţionată dintr-o radiografie pulmonară. Cădoar aşa vor ajunge şi munţii noştri cei pietruiţi cunemurirea pe cale <strong>de</strong> dispariţie…Super Preşe a ajuns Super Naşu. Tot în patriaver<strong>de</strong>, pentru că astfel va împuşca mai multepromo. Este prezentă şi televiziunea nunţilor în 48<strong>de</strong> ore. Că doar atât a durat <strong>de</strong> când s-a hotărâtPreşe să vină în năpustita zonă. Nu i-a fost greu săgăsească doi tineri care să spună “Da” în cel maiscurt timp. Căci, mirii noştri ştiu cât <strong>de</strong> bine e să-l ainaş chiar pe el, pe Preşe. Nu vor mai avea griji administrativecât îi hău şi părău, cât viaţa lor va fi permisăpe pământ. Primele jurăminte au fostînfăptuite <strong>de</strong> mult, sub ver<strong>de</strong>le pomilor <strong>de</strong> altă dată,pentru onoarea cărora a venit şi diplomatul. Apoi,mirii, nu sunt orice fel <strong>de</strong> miri, ci unii arhicunoscuţi,copiii cântăreţei care încă mai dă din buric pe mii<strong>de</strong> euro, în ritm <strong>de</strong> manele. A fost o nuntă ca înbasme la cel mai luxos restaurant din zona zonelor.Nu se putea altfel, că doar aşa dă bine…Înainte <strong>de</strong> nuntă mireasa a primit din parteaviitorului soţ, cadou maşina <strong>de</strong> serie limitată. La biserică,în faţa altarului mireasa, îmbrăcată într-o rochiecreaţie a controversatului <strong>de</strong>signer lesbi,purtând pe cap o tiara X, cu pietre Y, a fost condusă<strong>de</strong> fraţii ei şi <strong>de</strong> socrul mic.Şi cine altcineva putea să ofere binecuvântarea<strong>de</strong>cât Sfinţia Sa, Marele Preot, hirotonit înacea zi în care prietenul său a <strong>de</strong>pus jurămâtul laPalatul Capitalei. Şi poate că la fel se va întâmplaşi la plecare…Naşa, elegantă şi graţioasă, frumoasă şiadmirată, îi şopti la ureche la Super Preşe că îl părăseşte.Divorţează. Cum? Nu a aflat din tabloi<strong>de</strong>?Are o aventură cu Super Manechinul, cel mai mareministru al tuturor timpurilor erei <strong>de</strong>mult închisă întroglastră…www.oglinda<strong>literara</strong>.roMenuţ MaximinianMenuţ Maximinian este absolvental Şcoalii Postliceale<strong>de</strong> Informatică din cadrulGrupului Şcolar <strong>de</strong> InformaticăBistriţa şi al UniversităţiiBabeş-Bolyai, Facultatea <strong>de</strong>Litere, secţia română-etnologie,fiind masterand la etnologieal Universităţii <strong>de</strong>Nord Baia Mare. Este redactorla cotidianul “Răsunetul”,TV Bistriţa şi Radio Renaşterea.Este membru al Organizaţieipentru ApărareaDrepturilor Omului, preşedintea Comisiei mass-mediaşi redactor şef la DrepturileTale-lunar editat <strong>de</strong>PROADO. Este membru alUniunii Ziaristilor Profesionisti,al Societăţii Scriitorilor dinBistriţa-Năsăud şi al SocietăţiiScriitorilor Bistriţeni,membru ASTRA; DespărţământNăsăud. Colaboreazăla ziarul “Realitatea”,revistele EuRoCom si “VIP”din Bucureşti, “Agerro”-Stuttgart, Romanian Tribune-Chicago, “Revista ilustrată” aCentrului Ju<strong>de</strong>ţean pentruCultură Bistriţa, Conexiuni aCentrului Cultural MunicipalBistrita, “Studii şi cercetări etnoculturale”a ComplexuluiMuzeal Bistriţa, “Litera Nordului”şi la “Mişcarea Literară”.Este prezent în antologia„Scriitori bistriţeni” a SocietăţiiScriitorilor din Bistriţa, Ed.George Coşbuc 2007, tradusăîn 7 limbi şi în antologia„Pretexte” a Societăţii Scriitorilordin Bistriţa Năsăud, Ed.Eikon, 2008.A publicat:-Confesiuni, Ed. Arca<strong>de</strong>,2004, care adună interviuri cucele mai importante ve<strong>de</strong>te<strong>de</strong> folclor din întreaga ţară <strong>de</strong>la Sofia Vicoveanca, NicoletaVoica, Angela Moldovan, BenoneSinulescu, Valeria PeterPre<strong>de</strong>scu etc-Cartea Diuganilor, Ed Karuna,2006, monografia satuluiDumbrăviţa, jud. BistriţaNăsăud-antologia „Generatia inblugi”, Ed. Karuna 2007, cuprinzândpastile publicate <strong>de</strong>alungul a 6 ani in rubrica cuacelaşi nume din cotidianulRăsunetul-„Chip <strong>de</strong> înger”-Ed. Karuna2007, reliefînd istoriaAşezământului Sfântul Iosif<strong>de</strong> la Odorheiul Secuiescun<strong>de</strong> 120 <strong>de</strong> copii sunt îngrijiţi<strong>de</strong> 10 măicuţe-„Pe aripa cerului”-Ed. Karuna,2008, conţine 13 prozescurte, cu iz jurnalistic
NOTE DE LECTURĂJurnal <strong>de</strong> bibliotecă(urmare din numărul anterior)“Suntem fără scăpare,singuri în amiaza nopţii“Lucian BlagaPrivitor la hotărârea lui Adrian Leverkuhn <strong>de</strong> a se <strong>de</strong>dicastudiului teologic, Serenus ve<strong>de</strong> în trufia personajuluiexplicaţia <strong>de</strong>ciziei surprinzătoare prin care eroul doreste săse înfrângă, să se disciplineze, să se pe<strong>de</strong>psească umilindusepentru “ frigul “ său interior.Teologia propusă <strong>de</strong> Tohmas Mann pentru Adrian artrebui sa fie o pavăză împotriva tentaţiilor, o eliberare <strong>de</strong>atracţia fatală a diavolului, a muzicii.. Numai că aparenţasmerenie este folosita <strong>de</strong> Leverkuhn ca un truc prin care săse poată apropia, <strong>de</strong> fapt, <strong>de</strong> sferele dorite : Dumnezeul luteranse află în raporturi intime cu Diavolul şi poate uşor mijlocio întâlnire cu acesta…Deci, sa fim clari : Adrian Leverkuhn nu este FriedrichNietzsche…Da sau nu ?...Personajul Hans Castrop : “ Spre viaţăduc două drumuri : unul este cel obişnuit, drept, cuminte.Celălalt e păcătos, trece prin moarte : acesta e drumul genial“!.Dar, iată şi <strong>de</strong>claraţia lui Tohmas Mann : “ Singuraglorie postumă pe care o doresc operei mele e să se poatăspune <strong>de</strong>spre ea că afirmă viaţa, <strong>de</strong>si cunoaşte moartea “…Înainte <strong>de</strong>-a pune punct mai adăugăm “ celui care lucrurigrele caută, greu îi va veni “.DAcă nu citeşti ziarele nu eşti informat, dăcă le citeştieşti manipulat…!Dacă aştepţi mereu momentul cel mai potrivit, te întrecalţii care nu-l aşteaptă !...Woody AllenIn anul 1898, la Paris concertele tânărului artistGeorge Enescu se bucură <strong>de</strong> un bine meritat succes. Faptulnu poate trece neobservat pentru opinia publică din Româniaşi artistul impune respectul şi recunoaşterea dinpartea oamenilor politici şi a guvernanţilor, reuşind să sensibilizezeşi să trezească sentimente <strong>de</strong> mândrie naţionalăîn inimile românilor <strong>de</strong> pretutin<strong>de</strong>ni.Ana şi Spiru Haret, ministru în Guvern, se consultă şi<strong>de</strong>cid “cadoul” care va răsplati remarcabilele însuşiri şi totodatăva pune în valoare sacrosanctul talent al genialuluiviolonist George Enescu . Regina Carmen Silva alege , întra<strong>de</strong>văr,imperial : un …Stradivarius .Tatăl lui Enescu, <strong>de</strong>şi bogat, a recunoscut “ nu-mi potpermite achitarea integrală a viorii” Ministrul Haret adresează,fascinantă i<strong>de</strong>ie, tuturor copiilor rugămintea <strong>de</strong>-a contribuiicu 10 bani pentru a se putea achiziţiona preţioasavioară.90.000 <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> copii donatori = 9000 <strong>de</strong> franci… Impecabilaorganizare a i<strong>de</strong>alului naţional. Cităm o frază dinpresa vremii : “Copiii <strong>de</strong> azi care au contribuit la afirmarea viitoruluiEnescu vor <strong>de</strong>venii adulţii <strong>de</strong> măine capabili să aperei<strong>de</strong>alurile <strong>de</strong> suveranitate şi<strong>de</strong>mocraţie ale popruluiromân “Noi românii nu avemnevoie <strong>de</strong> duşmani pentru căne omorâm între noi, eficientşi fără scrupule.5. “Nici odată nu voiuita femeie, ultimul tău sărutşi primul sărut al mamei”Matei Romeo PitulanSelma Lagerlőf a fost prima femeie - scriitor care a primitPremiul Nobel pentru literatură în anul 1919. Cu baniiobţinuti ( 139.793 coroane sue<strong>de</strong>ze ) a reuşit să-şi împlineascăvisul, recuperând şi reconstruind din temeli casapărintească . “Mãrbacka a fost marea mea iubire, acest loca fost marele meu vis, să-l recuperez înapoi spre marea meabucurie, să reconstruiesc casa şi să-i cultiv pământul “,.seconfesa marele scriitorMãrbacka simbolizând <strong>de</strong> drept “Geneza “ romanuluisue<strong>de</strong>z şi locul un<strong>de</strong> sunt rădăcinile, mediul ambiant al memorabileloropere : Saga din Gősta Berling, Nils Hőgerssonşi chiar Istoria Ierusalimului.Din păcate mediocritatea nu uci<strong>de</strong>, dar genereazăefectiv : ura, invidia şi tirania ..Când <strong>de</strong>fineşti un om <strong>de</strong> valoare, alegeţi bine cuvintelepentru ca să nu plăteşti în eternitate.L. Blaga“Eu, în locul lor, cum aş fi trăit ? “Generalul N.N. Condiescu Preşedinte al SocietăţiiScriitorilor Români, Bibliotecar la Palatul Regal şi Director alRevistei Fundaţiilor Regale.Faust : “ Verweile noch, du bist so schonFilocalie (din greceşte filo-kalos = iubire <strong>de</strong> frumos)Filocalie = nume dat <strong>de</strong> Sf. Vasile cel Mare şi Sf. GrigoreTeologul unei antologii din scrierile lui Origen, cu tema“Iubirea <strong>de</strong> frumuseţe divină” .Filocalie = colecţie <strong>de</strong> texte care se referă la viaţa conteplativăşi ascetică, scrise înainte <strong>de</strong> secolul al IX-lea, <strong>de</strong>către marii părinţi ai spiritualităţii răsăritene.Textele au fost adunate în secolul al XVIII-lea <strong>de</strong> cătreNicodim (1749-1809), <strong>de</strong> la Muntele Athos şi <strong>de</strong> Macarie dinCorint (1731-1895) şi publicate pentru prima oară la Veneţia(1782) sub titlul “Filocalia“.Traducerea în limba română purtând titlul “Filocaliasfintelor nevoinţe ale <strong>de</strong>săvârşirii” aparţine Părintelui Prof.Dumitru Stăniloae, începând din anul 1946.Dicţionar <strong>de</strong> teologie ortodoxa.Părintele Stăniloae trimite la Paris lui Emil Cioran, prinVirgil Ierunca, un exemlar cu <strong>de</strong>dicaţie, dintr-un volum al Filocaliei.La primirea cărţii, Cioran <strong>de</strong>schizând-o, se zice căwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 3999
FULGURAŢIIÎn plenara <strong>de</strong> la începutul verii anului trecut, Consiliul UniuniiScriitorilor a aprobat propunerea preşedintelui respectivei organizaţii“<strong>de</strong> a înfiinţa o revistă pentru tinerii scriitori”, sprestupefacţia celor care au adoptat mo<strong>de</strong>lul Arghezi şi vor să-şiamâne <strong>de</strong>butul până la 46 <strong>de</strong> ani, să se convingă şi ei dacă suntscriitori, să nu fie făcuţi scriitori cu forţa <strong>de</strong> bunici, părinţi sau unchi,care vor să aibă poze cu ei.Hotărâţi să <strong>de</strong>a tinerilor jucăria lor, ăi bătrâni nu vor să facăo discriminare, ci vor să-i facă să se discrimineze între ei, să intreîn rândul lumii, printr-o concurenţă loială, specifică oricărei orânduiritranzitorii prin piaţă, către orice viitor luminos.Tinereţea nu e cum o simţi; ea trece pe nesimţite şi tânărulse ve<strong>de</strong> obligat să sune la porţile cunoscuţilor, apărate <strong>de</strong> interfoaneşi cerberi, care, după atâtea cărţi publicate, nici nu te mai cunosc.Revista trebuie făcută repe<strong>de</strong>, hormonii dau pe-afară şi s-a umplut ţara <strong>de</strong> scriitori tineri, care vor să li se recunoască valoarea,la bătrâneţe neştiind dacă le mai foloseşte la ceva,experienţa <strong>de</strong> o viaţă fiind doar un înlocuitor al geniului. Scriitorii<strong>de</strong>ja consacraţi, ei între ei, trebuie eliminaţi repe<strong>de</strong>, <strong>de</strong>oarece susţino alimentaţie naturală şi raţională, fără E-uri, alcool prost, droguri,ţigări contrafăcute, care te poate duce la situaţia penibilă <strong>de</strong> a fibătrân.Actuala conducere a Uniunii Scriitorilor insinuează i<strong>de</strong>eaca oamenii să fie făcuţi scriitori <strong>de</strong> tineri, să aibă şi părinţii lor timpsă se lau<strong>de</strong> cu ei, că nu le-au făcut vile <strong>de</strong>geaba. Generaţia care dăsă vină e aşteptată, dar nu poţi aştepta prea mult după ea, că vine“generaţia optzecistă” reşapată. Dacă generaţia tinereţii nu poateajunge singură la fructul zemos al seriozităţii, e cazul s-o ia alţii înserios, chiar şi din ipocrizie.O revistă pentru tineri, “Arici Pogonici”, “Cutezătorii”, “ViaţaStu<strong>de</strong>nţească”, ceva, e mai mult <strong>de</strong>cât necesară; străinătatea nuare nevoie <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> servitoare şi calculatorişti. Tineretul scriitoricesc“cerul s-a înserat – ca pentru o după - amiază cumare ninsoare - / şi chiar începe să ningă, dar încă uscat. (ovreme / ca atunci când te întorci <strong>de</strong> la înmormântare, cuacea / uşurare funebră – că s-a terminat, în sfârşit, totul). şisă intri în cameră. – şi lungit pe divan / (cu ochii închişi), săo rogi să închidă uşa. – e vânt / pe culoar. şi uşa rămâne<strong>de</strong>schisă. şi <strong>de</strong> abia / atunci să-ţi aminteşti că nu vei maiputea niciodată / s-o rogi să meargă ea până la uşă”. (dupăamiază<strong>de</strong> iarnă – p. 20).Stilul epic folosit aproape în exclusivitate <strong>de</strong> MirceaIvănescu îl singularizează în a sa obsesie a i<strong>de</strong>ntităţii, în a sacredinţă în mitizarea şi <strong>de</strong>mitizarea poeziei, în a sa viziune <strong>de</strong>sincronizare şi relaţiune ce şi-a pus amprenta şi a fixat atenţia<strong>de</strong>finitiv.Visul romantic este – aici – compatibil cu clipadiurnă, prezidată <strong>de</strong> o realitate sublimată i<strong>de</strong>ii <strong>de</strong> real.“nemaipomenit <strong>de</strong> mohorâtă ninsoare – astfel / săînceapă, ca şi cum n-ai mai fi exclamat niciodată / aşa ceva– ca şi cum n-ai mai fi văzut / până acum cum ninge astfel,cu fulgi <strong>de</strong>-ntuneric. / şi <strong>de</strong> aici, <strong>de</strong> la sinceritatea cu care,vezi întâia oară, cum s-a făcut iarăşi iarnă afară. / <strong>de</strong> aici săîncepi – să începi ceea ce nici nu era / urmare – ceea ce arămas fără <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>re, fără drum / şi tu să stai la fereastră,şi să priveşti, / ca şi cum ar continua totul, şi <strong>de</strong> fapt, / după4000O revistă pentrutineretMircea Ivănescu: Alte versuri,Editura Eminescu, BucureştiVictor Steromtrebuie afirmat acum; nu trebuielăsat prea mult la “PoştaRedacţiei”, că se apucă sămuncească şi ne trezim pe capcu o neoburghezie proletară<strong>de</strong>stabilizatoare, care ne poateprin<strong>de</strong>, să ne recite versuri.E bine ca tinerii să aibărevista lor. Deşi îi leagă ceva <strong>de</strong>ăi bătrâni, altceva îi <strong>de</strong>sparte; caăi bătrânii, tinerii sunt obsedaţisexuali, dar nu <strong>de</strong> sex, ci <strong>de</strong> literatură.Poeţii noştri tineri, spre<strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> poeţii tinereţiinoastre, au impresia că pământulpe care calcă e al lor, pentru Victor Martinsimplul motiv că au trecut şi ei peacolo. În cazul ăsta, e vorba <strong>de</strong>suprafaţa <strong>de</strong> teren cu care domnulpreşedinte al US vrea să-i împroprietărească, într-o revistă specialamenajată, un<strong>de</strong> tineretul să pună panseluţe şi să-i lase pe ăibătrâni cu “Ciulinii Bărăganului”, cu tot.Revista propusă s-a vrut o publicaţie “<strong>de</strong> nişă”, dar într-unmoment în care a început să fie apreciat modul <strong>de</strong> a scrie, nu publicul-ţintă.A <strong>de</strong>monstrat acest lucru o altă revistă, susţinută financiar<strong>de</strong> o editură <strong>de</strong> succes, produsă <strong>de</strong> tineri, mai ales din domeniulfilologic, şi împănată <strong>de</strong> câţiva bătrâni, ca pete <strong>de</strong> culoare.Se pune întrebarea dacă viitoarea revistă e creată pentrutineret, ca public-ţintă, sau pentru tineret, ca grupare redacţională,care să <strong>de</strong>a o pâine fiilor sau nepoţilor unor bătrâni consacraţi. Dacăfinanţatorii s-au gândit la un public predominant tânăr, anatomic, nufiziologic, <strong>de</strong>mersul e falimentar din start, din motivul arătat: în literatură,problemele nu au vârstă, tinând doar <strong>de</strong> calitate. Problemeletratate <strong>de</strong> o revistă pentru femei, un<strong>de</strong> pot lucra şi bărbaţii, suntfoarte diferite, încă <strong>de</strong> la Adam şi Eva. Problemele tineretului nusunt fundamental diferite, putând fi tânăr sau bătrân, în spirit sau latrup, indiferent <strong>de</strong> vârstă.Dacă revista a fost înfiinţată pentru a da <strong>de</strong> lucru unei redacţii<strong>de</strong> tineri piloşi, iar aceştia <strong>de</strong>păşesc, la un moment dat, 35 <strong>de</strong>ani, nu e problemă; se aprobă transformarea ei într-o revistă pentruadulţi.www.oglinda<strong>literara</strong>.roo vreme fără continuitate, te regăseşti, / şi vezi că stai locului,că tot e aici, în faţa / ta, a mai fost. c-ai visat”. (ca şicum – p. 77)Poezia lui Mircea Ivănescu pulverizează o sumă <strong>de</strong>preju<strong>de</strong>căţi, poetul mişcându-se cu <strong>de</strong>zinvoltură prin toatecompartimentele realităţii <strong>de</strong> la obiectul concret la zona metafizicăa subconştientului. În orele unei zile se ascund planurileimaginarului, cum în unele clipe, gândul <strong>de</strong>vineprevizibil <strong>de</strong> teama <strong>de</strong> a nu rămâne eul singur într-o odaieaproape goală. Ochiul caută curbura <strong>de</strong>stinului vrând să îlschimbe absorbindu-l în măsura vieţii asumate şi a energieicunoaşterii <strong>de</strong> sine când însăşi viaţa este o autentică legitimare.În fine, Mircea Ivănescu, stăpân pe virtuţile cuvintelor,ştie să le grupeze într-un tot şi să le anime cu un <strong>de</strong>zvoltatsimţ al simfonismului pictural, realizând imaginea voit unică.“într-o seară –asta a fost <strong>de</strong>mult – (însă a fost/ tot aici, înviaţa asta – nici nu există / o altă viaţă, înainte – cea <strong>de</strong> peurmă nu ne / interesează acum) am intrat / într-o seară <strong>de</strong>iarnă, în curtea îngustă / - peste drum, acuma în spatelemeu, era grădina imensă / cu ziduri căzute, şi iarbă, şi gardulcel mai scund <strong>de</strong> piatră / peste care priveai spre o aleecu bănci – eu mergeam / prin curtea unei case pe care oştiam, cu mirosurile ei bătrâneşti”. (rememorări hibernale –p. 41).
L îl acuză şi <strong>de</strong> faptul că “foloseştecu plăcere mijloacele jur-Enalisticii <strong>de</strong> revolver”, luândapărarea unor persoane ca MarkovicsRodion, Tabery Geza, LigetiErnö, Banffy Miklos, Olajos Domokossau Janovics Jenö 5 .În absenţa textelor propriu-zise saua unor studii consacrate epocii sau întregiiopere şi activităţi a lui Ferenczy, David Gyulaacreditează i<strong>de</strong>ea cameleonismului politic alacestuia, afirmând că el ar fi trecut cuuşurinţă <strong>de</strong> la politica liberală, la cea a guvernelorGoga şi Iorga (atâta doar că doctulcritic are lacune <strong>de</strong> datare, situând guvernarealui Iorga, la sfârşitul anilor ‘30, după ceaa lui Goga!!), iar mai târziu la cea a lui Antonescu.Pe David Gyula nu-l supără, se pare,doar referirile critice ale lui Ferenczy la coruptaclasă politică maghiară din România,ci şi (mai ales) a<strong>de</strong>vărurile usturătoare rostitela adresa Ungariei horthyste.Nimic din opera şi activitatea lui FerenczyGyörgy nu reprezintă pentru criticulsău clujean o valoare <strong>de</strong>mnă <strong>de</strong> reţinut şi nujustifică reabilitarea sa. Numai că, pentru uncititor obiectiv, <strong>de</strong> bună credinţă, opiniile criticuluisunt contrazise, în mare măsură, <strong>de</strong>chiar citatele reproduse din scrierile lui Ferenczy.Cel mai vizibil este faptul că motivuliritării lui David Gyula este filoromânismulautentic al lui Ferenczy, atitudinea sa pozitivă,aprecierile realiste, bine argumentatela adresa politicii statului român faţă <strong>de</strong> minorităţi(în raport cu cea a Ungariei horthysto-fasciste),consecvenţa cu care luptăpentru combaterea revizionismului şi a propagan<strong>de</strong>ianti-româneşti furibun<strong>de</strong> iniţiată <strong>de</strong>Budapesta şi lacheii săi din Ar<strong>de</strong>al etc.Atitudinea lui David Gyula ca şi <strong>de</strong>mersullui <strong>de</strong>molator nu sunt o surpriză şinici un fapt singular. Aşa cum mai precizam,ungurii l-au condamnat, mai ales după 1944,pe Ferenczy György la uitare, dacă tentativasuprimării lui fizice a eşuat. S-au făcutsforţări uriaşe, cu sprijinul politrucilor comuniştiunguri <strong>de</strong> la Bucureşti şi Budapesta,ca numele lui să nu mai fie adus în atenţiaopiniei publice, a generaţiilor postbelice. Peaceastă linie se înscrie atât intervenţia din1986, cât şi textul publicat în anul 2000 <strong>de</strong>David Gyula.Totuşi, ungurii nu l-au putut trececomplet sub tăcere pe Ferenczy György. Eleste menţionat în Lexiconul literaturii maghiaredin România şi, în 1997, în lucrareaintitulată “Producţia maghiară <strong>de</strong> carte înRomânia între 1919 - 1940”, apărută la Budapesta.Din ambele lipsesc, însă, datelecomplete <strong>de</strong>spre viaţa şi opera sa, ca şi referinţecritice obiective nesubordonate unororientări politico-i<strong>de</strong>ologice.Articolul lui V. Şimandan din “Magazinulistoric” nr. 8/1978 le-a stricat <strong>de</strong>stul<strong>de</strong> mult socotelile şi a obligat forţele obscurecomuniste ale ire<strong>de</strong>ntismului şovin să loveascădur şi să împiedice, prin orice mijloace,retipărirea articolelor incendiare alelui Ferenczy. O făceau şi pentru ca exemplulsău <strong>de</strong> filoromânism şi loialitate să nu atragăatenţia autorităţilor româneşti ale vremii asupraprefăcătoriei, minciunii şi nesincerităţii li<strong>de</strong>rilorcomunişti maghiari – în realitate,viitorii conducători ai extremismului ungurescpost-<strong>de</strong>cembrist.Ura şi furia împotriva lui sunt şi astăzi“Cazul”Ferenczy GorgyDan Brudaşcu(urmare din numărul anterior)vii. O dove<strong>de</strong>şte textul publicat <strong>de</strong> DavidGyula. Atâta doar că, azi, efectul lui nu maieste cel scontat. Dimpotrivă, el are efect <strong>de</strong>bumerang, stârnind, justificat, tot mai multinteresul faţă <strong>de</strong> scrisul publicistic al lui FerenczyGyörgy şi subliniind necesitatea reedităriicel puţin a unora din volumele sale.Un asemenea <strong>de</strong>mers îl constituiepublicarea acestei versiuni româneşti a tulburătoareisale cărţi “Golgota Transilvaniei”6 . Importanţa acestei lucrări este <strong>de</strong>-adreptul excepţională în primul rând datorităfaptului că ea a apărut în chiar momentul încare multe din dramele şi suferinţele românilordin partea <strong>de</strong> nord-vest a României,ocupată vremelnic <strong>de</strong> Ungaria horthystă,erau în plină <strong>de</strong>sfăşurare. În al doilea rând,atrocităţile prezentate au fost cunoscute <strong>de</strong>autor în direct sau sunt preluate <strong>de</strong> el personal<strong>de</strong> la martori oculari sau <strong>de</strong> la victimeleînseşi. Nu în ultimul rând, este <strong>de</strong>subliniat că autorul nu poate fi bănuit <strong>de</strong>părtinire şi subiectivism, <strong>de</strong> dorinţa <strong>de</strong> aexagera sau mistifica a<strong>de</strong>vărurile dureroaseşi crunte, <strong>de</strong>mne <strong>de</strong> cel mai întunecat EvMediu. Cel ce scrie este un ungur, dar unungur cu o înaltă conştiinţă, care se simtedator să <strong>de</strong>pună în faţa Istoriei o mărturiecutremurătoare, incredibilă, <strong>de</strong>spre starea<strong>de</strong> animalitate a unora dintre conaţionaliisăi.Această carte este una dintre celemai neiertătoare acuzaţii şi condamnări alebestialităţii şi crimelor horthysto-fasciste împotrivaromânilor, pentru singurul păcat căs-au născut români. O asemenea carte-documentar trebui să fie mereu un semnal <strong>de</strong>alarmă pentru popoarele lumii civilizate: unpopor, ca poporul ungur, care s-a făcut vinovat<strong>de</strong> atâtea şi asemenea crime împotrivaunor oameni nevinovaţi sauneputincioşi, poate, oricând, recidiva şiconstituie un pericol real şi pentru viitor.Setea <strong>de</strong> sânge şi răzbunare este oconstantă la acest popor şi-l poate împinge,5Întâmplător sau nu, o parte din cei enumeraţi aureprezentat, în perioada interbelică, o parte dinelita culturii maghiare, inclusiv din Transilvania,personalităţi care au tradus literatură română, auapreciat faptele comune literare şi <strong>de</strong> cultură sauau contribuit la cooperarea literară şi teatrală dintreromâni şi unguri. Oare asta să îl fi <strong>de</strong>ranjat peDavid Gyula?6Ne referim la reeditarea, <strong>de</strong> către EdituraSEDAN, din Cluj-Napoca, a lucrării respective,iniţiativă boicotată cu disperare în librării, mai alesîn Transilvania, în sensul cumpărării <strong>de</strong> cătreunele persoane şi distrugerii ulterioare a unuinumăr însemnat <strong>de</strong> exemplare, tocmai pentru aîmpiedica ajungerea lor în bibliotecile publice saua unităţilor <strong>de</strong> învăţământ, astfel ca publiculromân să cunoască această operă, dar mai alescritica vehementă făcută <strong>de</strong> un ungur atrocităţilorsăvârşite <strong>de</strong> forţele hortyste cu prilejul ocupăriivremelnice a ţinuturilor <strong>de</strong> nord-vest ale României.7Sper că se observă conţinutul contradictoriu alNOTE DE LECTURĂoricând va găsi condiţii interne şi internaţionalefavorabile, să se răzbune nu doar împotrivaromânilor, ci a tuturor acelora carestau în calea visărilor sale <strong>de</strong>şarte <strong>de</strong> refacerea himericei Ungarii Mari.Reeditarea acestei cărţi s-a vrut,<strong>de</strong>ci, un avertisment, un semnal <strong>de</strong> alarmă.De asemenea, ea s-a vrut o cinstire a martiriuluineamului românesc. Suntem un poporcreştin încă <strong>de</strong> la formarea sa pe aceste meleaguri,ca rezultat al etnogenezei daco-romane.Ca şi creştini, noi iertăm pe cei careau ucis, <strong>de</strong>-a lungul istoriei, milioane <strong>de</strong> români.Dar nu uităm niciodată. Dovadă suntatâtea şi atâtea manifestări evocatoare,cărţi, sesiuni şi simpozioane, busturi, statui,plăci comemorative. Dar şi această carte,care îi răzbună şi-i cinsteşte pe cei căzuţivictime ale urii şi răzbunării şovinismului ungurescîn toamna anului 1940 şi în aniiocupaţiei horthyste şi ai celui <strong>de</strong>-al doilearăzboi mondial.documentului. Dacă protopopul martir „a dus opolitică ostilă contra ungurilor”, atunci cum se explicăoare că tot el “s-a folosit <strong>de</strong> orice ocaziepentru a-şi exprima a<strong>de</strong>ziunea faţă <strong>de</strong> maghiari”.Ziaristul care a folosit un astfel <strong>de</strong> document uităun a<strong>de</strong>văr elementar: Aurel Munteanu era incriminatfaţă <strong>de</strong> presupusa lui activitate din perioadainterbelică, perioadă când, ca protopop şi <strong>de</strong>putatîn Parlamentul României, el nu avea vreun motiv<strong>de</strong> slugărnicie faţă <strong>de</strong> unguri.Acest articol <strong>de</strong>monstrează fără putinţă <strong>de</strong> tăgadăcă pentru unii ziarişti şi intelectuali unguri <strong>de</strong> azifaptele criminale, odioase, săvârşite fie <strong>de</strong> ocupanţiihortyşti, fie <strong>de</strong> criminali ca şi contele Vassnu trebuie condamnate ca şi crime împotrivaumanităţii, ci, dimpotrivă, după cum se ve<strong>de</strong>, glorificate,consi<strong>de</strong>rate fapte <strong>de</strong> eroism şi mândrie!Oare <strong>de</strong> ce au rămas autorităţile române, dar şicele europene, indiferente în faţa glorificării, prinpresă, <strong>de</strong>liberat, a crimelor odiosului holocausthorthyst împotriva poporului român?www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4001* * *La împlinirea a 60 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> la odioaselecrime săvârşite la Huedin, s-a omagiatsoarta martirică a protopopului ortodox AurelMunteanu şi a poliţistului Gheorghe Nicula.În memoria celor doi s-au ridicat monumentespre veşnică aducere aminte. Presa a relatat,în felul ei, <strong>de</strong>spre aceste evenimente. Inclusivcea <strong>de</strong> limbă maghiară. Am reţinut înmod <strong>de</strong>osebit articolul “Cine este <strong>de</strong>vină?”, semnat <strong>de</strong> Pentek Laszlo înnumărul din 8 octombrie 2000 al ziarului clujean“Szabadsag”. De ce? Pentru simplulfapt că în opinia autorului vinovaţi <strong>de</strong> acestecrime odioase n-au fost călăii, ci tocmai victimele.Cu un cinism rar, ziaristul, folosinduse<strong>de</strong> un pseudo-proces-verbal alautorităţilor <strong>de</strong> ocupaţie, trage concluzia căprotopopul Aurel Munteanu ar fi fost “unromân şovin care a dus o politică ostilăcontra ungurilor şi s-a folosit <strong>de</strong> orice ocaziepentru a-şi exprima a<strong>de</strong>ziunea faţă <strong>de</strong> maghiari”7 . Ziaristul, din lipsă <strong>de</strong> documentaresau cu rea credinţă, apreciază drept <strong>de</strong>plinjustificate afirmaţiile documentului citat că:“În discursurile sale a instigat împotriva ungurilorşi a afirmat <strong>de</strong> mai multe ori ca maghiarimeatrebuie distrusă....” Cu altecuvinte, el găseşte pe <strong>de</strong>plin justificată uci<strong>de</strong>reaprotopopului român şi motivata faptamişelească a criminalilor.Întreg acest articol, ca şi cel al luiDavid Gyula, trebuie să ne <strong>de</strong>a <strong>de</strong> gândit.Până nu e prea târziu.
ESEU4002Mircea Elia<strong>de</strong> şi Jurnalul portughezAtunci când semnalează sentimentul tragic alIgândirii poetului se referă la concepţia tragică asupraexistenţei, afirmând că „nu e vorba <strong>de</strong> un pesimism facil,ci <strong>de</strong> o energică şi gravă disperare. [...] Eminescu se revoltăcontra invaziei elementelor etnice străine, contrai<strong>de</strong>alurilor sociale şi politice importate din străinătate şicare ameninţă să schimbe structura spirituală a poporului român.Acest filozof nutrit <strong>de</strong> cultura universală, acest pesimist care visa laodihna eternă era, atunci când se gân<strong>de</strong>a la poporul său, un naţionalistfanatic. Preţuia mai presus <strong>de</strong> toate integritatea rasială şi spiritualăa poporului român. Ura amestecul în rasial, moral ori politicşi respecta doar tipicul etnic român, care se asemăna cu strămoşiidaco-latini: tipicul carpatic, exemplarul masculin frumos, onest, sincerşi fi<strong>de</strong>l. Imitatorii, fanfaronii, frivolii, cosmopoliţii au fost întot<strong>de</strong>aunavictimele favorite ale articolelor politice ale lui MihaiEminescu.” 1După părerea lui Mircea Elia<strong>de</strong>, Mihai Eminescu, prin studiileşi articolele sale politice, a avut un rol important în înfăptuireanaţionalismului românesc mo<strong>de</strong>rn.Oriun<strong>de</strong> s-ar fi aflat, în ţară sau în străinătate, MirceaElia<strong>de</strong> a fost fascinat <strong>de</strong> opera eminesciană. Dovadă rămân multitudineaşi diversitatea articolelor referitoare la contribuţia importantăa lui Mihai Eminescu la <strong>de</strong>zvoltarea culturii naţionale, publicate şi înainteşi după plecarea <strong>de</strong>finitivă a lui Mircea Elia<strong>de</strong> din România.Reîntoarcerea continuă şi relectura frecventă – „măcar o dată pean” – a poeziilor lui Mihai Eminescu i-au dat întot<strong>de</strong>auna puteresă meargă mai <strong>de</strong>parte, l-au făcut să-şi regăsească forţelecreatoare. Chiar şi atunci când se afla în Portugalia, ţară un<strong>de</strong> sepetrecea drama sa interioară, a reuşit să treacă peste toate acestegreutăţi graţie eforturilor sale necontenite <strong>de</strong> a-l readuce pe poet înconştiinţa contemporanilor săi. În acest sens, la Freiburg, în Germania,scrie în Prefaţa la volumul <strong>de</strong>poezii al lui Mihai Eminescu: „Rareoriun neam întreg s-a regăsit într-un poetcu atâta spontaneitate şi atâta fervoarecu care neamul românesc s-aregăsit în opera lui Mihai Eminescu.[...] Pentru noi, Eminescu nu e numaicel mai mare poet al nostru şi cel maistrălucit geniu pe care l-au zămislit pământul,apele şi cerul românesc. Eleste, într-un anumit fel, întrupareaacestui cer şi a acestui pământ, cutoate frumuseţile, durerile şi nă<strong>de</strong>jdilecrescute din ele. Noi, cei <strong>de</strong> aici, rupţi<strong>de</strong> pământ şi <strong>de</strong> neam, regăsim în eltot ce-am lăsat în urmă, <strong>de</strong> la văzduhulmunţilor noştri şi <strong>de</strong> la melancolia mărilornoastre, până la cerul nopţii româneştişi teiul înflorit al copilărieinoastre. Recitindu-l pe Eminescu, nereîntoarcem, ca într-un dulce somn, lanoi acasă. Întreg Universul nostru îlavem în aceste câteva zeci <strong>de</strong> pagini,pe care o mână harnică le-a tipărit şi le împarte astăzi în cele patrucolţuri ale lumii, peste tot un<strong>de</strong> ne-a împrăştiat pribegia. Păstraţilebine, este tot ce ne-a rămas neîntinat din apele, din cerul şi dinpământul nostru românesc.” 1„Eminescu se i<strong>de</strong>ntifică în conştiinţa lui Mircea Elia<strong>de</strong> cuesenţa spiritualităţii româneşti, e alfa şi omega. Atunci când în octombrie1981, în interviul pe care i l-am luat, l-am întrebat ce versdintr-o poezie românească îi vine mai întâi în minte, a citat înainte<strong>de</strong> toate, din Eminescu: «Evi<strong>de</strong>nt: Părea că printre nouri s-a fi <strong>de</strong>schiso poartă...»” 1A doua latură a jurnalului o constituie trăirea lăuntrică, intimă,concretizată în perspectiva jurnalului personal. Aici MirceaElia<strong>de</strong> face referiri la o perioadă frământată a vieţii sale <strong>de</strong> pânăatunci, o perioadă marcată <strong>de</strong> contradicţii intense. Avem senzaţia,citindu-i rândurile, că Mircea Elia<strong>de</strong> face o mărturisire <strong>de</strong> credinţă,se <strong>de</strong>zvăluie total, simţindu-se apoi eliberat <strong>de</strong> frământările care-iapăsau necontenit conştiinţa.Fiind <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> ţara lui dragă şi suferind din această pricină,Mircea Elia<strong>de</strong> trece prin momente <strong>de</strong> cumpănă în viaţa sa: tragediaistorică şi politică a României, spaima <strong>de</strong> comunism, aflareaveştii morţii profesorului şi mentorului său, Nae Ionescu. Toate acesteaau fost dublate <strong>de</strong> intensa dramă personală cauzată <strong>de</strong> lungaboală şi <strong>de</strong> moartea soţiei sale, Nina Mareş, la 20 noiembrie 1944.O dată cu „plecarea Ninei” o parte din sufletul lui e pustiit, trece printurbulente crize <strong>de</strong> melancolie. Mircea Elia<strong>de</strong> nu vorbeşte niciodată<strong>de</strong> moartea Ninei ca fiind un fapt ireversibil. E prezentă mereu speranţacă la un anumit moment dat, în viaţa <strong>de</strong> dincolo, ei doi se vorreîntâlni, tocmai <strong>de</strong> aceea utilizeazăsintagma „plecareaNinei”. Totuşi, într-un final, îşi redobân<strong>de</strong>şteputerile pentru amerge mai <strong>de</strong>parte, fiind conştient<strong>de</strong> geniul său creator şi <strong>de</strong>rolul pe care îl are <strong>de</strong> în<strong>de</strong>plinitîn această viaţă: acela <strong>de</strong> a fi unom <strong>de</strong> cultură.Dar să ne reamintim începutulrelaţiei sale <strong>de</strong> dragostecu Nina. Totul începe întronoapte <strong>de</strong> Crăciun a anului1932. După o prietenie lungă,totul s-a transformat pe neaşteptateîn dragoste, în „iubirea straniepentru Nina”, după cum aveasă mărturisească însuşi autorul,la 2 mai 1942. În acea perioadăElia<strong>de</strong> avea o relaţie cu actriţaSorana Ţopa dar, dat fiind faptulwww.oglinda<strong>literara</strong>.roViviana P. Deheleancă o iubea pe Nina, a <strong>de</strong>cis să se <strong>de</strong>spartă <strong>de</strong> aceasta. Astfel, ia hotărâreasă se mute împreună cu Nina, spre disperarea Soranei, darmai ales a părinţilor săi care nu au vrut cu nici un chip să accepteo astfel <strong>de</strong> relaţie, mai ales că Nina mai avea un copil, pe Giza, dinprima sa căsătorie. În paginile Memoriilor, Elia<strong>de</strong> mărturiseşte cudurere în suflet: „Nu le venea să creadă (părinţilor – n.n.) şi printrelacrimi şi tânguiri s-au silit să mă convingă că fac o nebunie. [...] Leera peste putinţă să înţeleagă hotărârea mea. Şi nici măcar nu încercams-o justific. Ce le-aş fi putut spune? Că o iubeam pe Ninanu era <strong>de</strong> ajuns. [...] Le puteam spune că totul a pornit într-o seară<strong>de</strong> Crăciun, când mi-am dat seama că <strong>de</strong>getele Ninei erau nespus<strong>de</strong> subţiri? [...] Nu le puteam spune asta. Şi atunci, repetam extenuat,la capătul puterilor, că m-am hotărât să mă mut într-un apartamentcu Nina.” 1După cum reiese din aceste rânduri, relaţia cu Nina era interzisă,dar lui Mircea Elia<strong>de</strong> nu-i păsa <strong>de</strong> acest lucru, el fiind preocupatnumai <strong>de</strong> fericirea pe care i-o putea aduce Ninei: „voiam să-iîmplinesc <strong>de</strong>stinul printr-o restitutio in integrum: tot ce avusese şipierduse într-un mod absurd trebuia să fie restituit prin mine.” 1În ianuarie 1934 survine căsătoria celor doi şi se mută întrunapartament în bulevardul Dinicu Golescu din Bucureşti.În cele din urmă, părinţii au acceptat-o pe Nina, nevrândsă-l piardă pe Mircea Elia<strong>de</strong>, dar „era prea târziu”. De ce? Pentru căcei doi plecaseră din ţară. Prima dată, în 1940, au poposit în Anglia,la Londra, Elia<strong>de</strong> fiind numit ataşat cultural la Legaţia Română.După un an se aflau în Portugalia, la Lisabona, aici fiind consiliercultural.Acum începe drama personală a lui Elia<strong>de</strong> şi a Ninei.Toate trăirile sale interioare, toate <strong>de</strong>cepţiile, toate crizele sale <strong>de</strong>neurastenie sunt notate în paginile unui „carneţel negru” care va<strong>de</strong>veni ulterior Jurnalul portughez.Cu certitudine putem afirma că Mircea Elia<strong>de</strong> a iubit-o peNina, <strong>de</strong>şi au existat şi momente <strong>de</strong> rătăcire <strong>de</strong>scumpănitoare, urmateapoi <strong>de</strong> regrete şi <strong>de</strong> crize <strong>de</strong> melancolie în plină luciditate:„Dacă o iubesc totuşi atât <strong>de</strong> mult pe Nina este pentru că am trăitîmpreună inima tinereţii mele...” (16 mai 1942). „O pot înşela peNina, dar după două săptămâni simt că nu pot trăi fără ea. Crizeleneurastenice (cauzate <strong>de</strong> lipsa <strong>de</strong> satisfacere a nevoilor fiziologice– n.n.) pe care le aveam lângă ea se transformă în crize <strong>de</strong> melancoliecând ea pleacă.” (28 mai 1942).(continuare în nr. viitor)________________________________1Sorin Alexandrescu, Mircea Elia<strong>de</strong>, dinspre Portugalia, Bucureşti, EdituraHumanitas, 2006.2Sorin Alexandrescu, Cumpăna apelor, studiu introductiv la volumul: MirceaElia<strong>de</strong>, Jurnalul portughez şi alte scrieri, prefaţă şi îngrijire <strong>de</strong> ediţie <strong>de</strong> SorinAlexandrescu, studii introductive, <strong>note</strong> şi traduceri <strong>de</strong> Sorin Alexandrescu,Florin Ţurcanu, Mihai Zamfir, traduceri din portugheză şi glosar <strong>de</strong> nume <strong>de</strong>Mihai Zamfir, Bucureşti, Editura Humanitas, 2006, volumul I, pp. 26-27.3Mircea Elia<strong>de</strong>, Jurnalul portughez şi alte scrieri, volumul al II-lea, ediţiacitată supra, p. 236.4Ibi<strong>de</strong>m, p. 268.5Ibi<strong>de</strong>m, p. 269.6Ibi<strong>de</strong>m, p. 279.7Mircea Elia<strong>de</strong>, Despre Eminescu şi Has<strong>de</strong>u, ediţie îngrijită şi prefaţă <strong>de</strong>Mircea Handoca, Iaşi, Editura Junimea, 1987, p. 23.8Mircea Elia<strong>de</strong>, Jurnalul portughez şi alte scrieri, volumul al II-lea, ediţia citatăsupra, p. 294.9Mircea Elia<strong>de</strong>, Eminescu – poetul rasei române, subcapitolul Poetul naţionalal României, în volumul Jurnalul portughez şi alte scrieri, volumul al IIlea,ediţia menţionată, pp. 306-307.
Poeta Ioana Trică, colaboratoare a revistei <strong>Oglinda</strong> Literară,prezenţă singulară la Festivalul <strong>de</strong> „Poésie ă Paris”EVENIMENTCu Poezia, <strong>de</strong> la Focşani la Paris- jurnal subiectiv <strong>de</strong> reporter -Un sms primit pe 1 octombrie mi-a schimbat agenda pentruurmătoarele două zile. Era <strong>de</strong> la Jeton Kelmendi, un poet şi ziaristkosovar (1) stabilit la Bruxelles. Invitat al rubricii noastre <strong>de</strong> „Dialoguri”(2), cu ocazia prezenţei sale la ultima ediţie a Festivalul Internaţional<strong>de</strong> Poezie <strong>de</strong> la Curtea <strong>de</strong> Argeş, mă invita la rândul său la<strong>de</strong>schi<strong>de</strong>rea oficială a celei <strong>de</strong> a doua ediţii a Festivalului Internaţional<strong>de</strong> „La Poésie ă Paris”, la Ambasada Maltei şi Primăria arondismentului8. Nu, nu aveam timp să ajung, dar i-am promis că nevom ve<strong>de</strong>a a doua zi.Joi, 2 octombrie. Ne-am întâlnit în holul teatrului „RondPoint” din bulevardul Franklin D. Roosevelt. Alături <strong>de</strong> el, ZvanteSvahnstrõm, un poet sue<strong>de</strong>z stabilit la Paris, alt participant la recentele„Nopţi <strong>de</strong> poezie” argeşene! Cu ce cuvinte ar putea fi <strong>de</strong>scrisăbucuria <strong>de</strong> a întâlni în inima Parisului doi oameni care îmiamintesc <strong>de</strong> ţara mea, <strong>de</strong> ju<strong>de</strong>ţul meu ?! „Bukurie – îmi zice JetonJelmendi, e <strong>de</strong> ajuns, fie şi în albaneză”! Refuz invitaţia <strong>de</strong> a prânzicu ei şi cer câteva lămuriri sumare <strong>de</strong>spre eveniment. Zvante îmioferă programul său. Iniţiat şi organizat <strong>de</strong> Yvan Tetelbom, festivalulreunea biografii, i<strong>de</strong>ntităţi, diversităţi lingvistice şi culturale dinArgentina, Columbia, Patagonia, Peru, Rusia, Kosova, România,Israel, Irak, Turcia, Algeria, Iordania, Malta, Germania, Suedia,Franţa, poeţi, pictori, fotografi emigraţi în Paris din ţări africane,asiatice etc. Cele trei zile <strong>de</strong> poezie se anunţau bogat dimensionatepe lecturi-spectacol, <strong>de</strong>zbateri tematice, expoziţii <strong>de</strong> pictură. Le-amurat „Poftă bună” şi ne-am <strong>de</strong>spărţit, spunându-le că voi veni la <strong>de</strong>zbaterea„Germana – limbă poetică a evreilor“ găzduită <strong>de</strong> Institutul„Goethe”.Seara, părăsind institutul „Goethe”, mergem tustrei să mâncămceva lângă Troca<strong>de</strong>ro. Pretext <strong>de</strong> a sta <strong>de</strong> vorbă, evi<strong>de</strong>nt. Subiectulfierbinte, ca să zic aşa, s-a „rotit” <strong>de</strong>-a lungul organizării maivechiului festival românesc „Nopţi <strong>de</strong> poezie”. Impresii, păreri, nedumeriri.Ba <strong>de</strong> una, ba <strong>de</strong> alta. Svante ne vorbeşte <strong>de</strong>spre i<strong>de</strong>eaŞtefaniei Oproescu – („Ştefania? Ai vorbit cu Ştefania?” – îl întrebfericită. „Ce coinci<strong>de</strong>nţă! Ştefania este secretar literar la „<strong>Oglinda</strong> literară”din Focşani, revistă al cărei corespon<strong>de</strong>nt sunt aici” – îl lămurescîndată) - <strong>de</strong> a alcătui un poemdin primul vers al poemelor publicate înantologia festivalului, poem tradus înfranceză <strong>de</strong> Roxana Cristea, o fiică aFocşanilor stabilită în Paris. Dar, celmai mult păreau uluiţi <strong>de</strong> barierele lingvisticeale unui important reprezentantal USR în juriul festivalului. Neputinţa<strong>de</strong> a-şi vorbi, ca <strong>de</strong> la poet la poet,măcar într-o limbă <strong>de</strong> circulaţie universală,i-a <strong>de</strong>rutat. Tânărul Jeton primeşteun telefon. Un ghid ad-hoc îl invită săvadă Parisul. Se scuză, plăteşte tot şipleacă. Eu şi Svante, simţindu-ne la noiacasă şi în aceeaşi generaţie, mai întârziem.Ne facem planuri. Reve<strong>de</strong>ri, traduceri, interviuri. Clipeletrec, seara se adânceşte. Ne privim ceasurile. Nu e târziu, darSvante are <strong>de</strong> pregătit pentru ziua următoare o animaţie-iniţiere cuşcolari, iar eu trebuie să prind trenul spre banlieul în care locuiesctemporar. Dacă în Paris metroul circulă până la unu noaptea, ultimeletrenuri spre oraşele satelite pleacă imediat după miezul nopţii.Fără regret, ne <strong>de</strong>spărţim: „A <strong>de</strong>main”!Vineri, 3 octombrie. Ajung cu o întârziere <strong>de</strong> două ore la centrulcultural „Beaujon” din Faubourg Saint-Honoré faţă <strong>de</strong> ora stabilită.„Atitudine tipic balcanică” – se grăbeşte Jeton să spună.Prezenţa poetului moscovit Vladimir Lessovoy mă scuteşte <strong>de</strong> explicaţiiinutile, dar mă obligă să-mi caut prin memorie resturi <strong>de</strong> rusăînvăţată la „Zinca Golescu” cu doamna Alla Baciu....”Ce faci?” – măîntreabă Vladimir. „Cum <strong>de</strong> ştii româneşte, Vladimir?” – întreb şi eu,uimită. Plecăm la o cafea. Timp <strong>de</strong> o oră vorbim <strong>de</strong>slânat, într-unfel <strong>de</strong> esperando ruso-franco-românesc.Ne grăbim să „prin<strong>de</strong>m” ultima masă rotundă anunţată înprogram, „Destine încrucişate”, cu poeta Léa Zhelavi (Israel),Ahmed Al-Alajmi, redactor şef al unui magazin literar din Bahreim şidoi editori algerieni. Pe podium trei femei: Léa Zhelavi (Israel), FatiehSaudi (Iordania) şi Isabelle Macor-Filarska (Franţa). Citesc programul,privesc spre podium....Svante îmi observă nedumerirea;îmi explică – „modificări <strong>de</strong> ultimă oră. Invitaţii arabi nu au venit”.Astfel, poezia ca „pod peste conflictul Israel-Arabia” a <strong>de</strong>venit o întâlnireîntre trei femei din trei universuri diferite.Până seara târziu suntem spectatori ai surprizelor festivalului:„Poezie goală”, „Vanina Michel cântă Prévert” sau „Poezia Americii<strong>de</strong> Sud”. Poetul Hector Cruz (Argentina) ne-a emoţionat prindarul <strong>de</strong> a-şi <strong>de</strong>clama poemele. Yvan Tetelbom ne invită să coborâmîn holul centrului cultural, la o cupă <strong>de</strong> şampanie, în timp cepeste 100 <strong>de</strong> poeţi îşi vor recita poemele. Surpriză a surprizelor,prietenii mei <strong>de</strong>-o zi, Svante şi Jeton, îmi spun: „Ştii că Ioana Tricăeste aici?”! De un<strong>de</strong>va, din marea <strong>de</strong> poeţi, o văd că se îndreaptăcu braţele larg <strong>de</strong>schise spre mine, fericită, într-a<strong>de</strong>văr, pe Ioana.Poetă, colaboratoare a revistei „<strong>Oglinda</strong> literară”, traducătoaredin romanşă, Ioana Trică a primit recent un premiu în Elveţia.Prezenţă românească singulară la festivalul parizian <strong>de</strong> poezie(Bravo, Ioana!!!), a dat citire, alături <strong>de</strong> toţi poeţii prezenţi, poemului„Ţara mea” - scris recent în franceză, special pentru acest festival.Datorită ei, numele ţării a fost rostit în context creativ. Pentru că,ceva mai <strong>de</strong>vreme, la o <strong>de</strong>zbatere privind <strong>de</strong>stinul poeţilor evrei şievreilor din Polonia celui <strong>de</strong> al doilea război mondial, poeta columbianăBella Clara Ventura a amintit şi numele României, alături <strong>de</strong>Germania şi Ungaria, printre ţările în care <strong>de</strong>stinul evreilor a fostunul tragic.Admirând profesionalismul şi măiestria organizatorilor <strong>de</strong> aalătura spirite afirmate în cele patru puncte cardinale ale Terrei, fieele cât <strong>de</strong> fierbinţi, mi-am luat rămas bun <strong>de</strong> la gaz<strong>de</strong> şi oaspeţi şiam plecat spre gară, gândindu-mă că poezia e <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> a avea<strong>de</strong>stinul dinozaurilor. Şi dacă mai sunt oameni care se întreabă lace bun poezia, iată că, oriun<strong>de</strong> ar avea loc, la Curtea <strong>de</strong> Argeş orila Paris, un festival le va putea da întot<strong>de</strong>auna un răspuns.Iar „cheia” tuturor răspunsurilorse află în paginile revistei „<strong>Oglinda</strong> Literar㔺i redactorilor săi, fără <strong>de</strong> acăror pasiune – benevolă, trebuie să ospunem, pentru a câta oară?!, <strong>de</strong> celemai multe ori - pentru jurnalismul cultural(traduceri, interviuri, recenzii etc.),mulţi poeţi şi evenimente din străinătatear fi rămas străine cititorilor noştri.Marilena Lică-MaşalaParis, 3 octombrie 2008P.S. Deşi legăturile mele cuFocşanii sunt doar spirituale, aş îndrăznisă spun că ceea ce pare „efort” financiar din partea instituţiilorautorizate să finanţeze această publicaţie literară, precum şi afinanţatorilor privaţi, rămâne, Domnilor, un gest minor faţă <strong>de</strong> câştigurileîn imagine aduse Focşanilor şi ţinutului Vrancei. Atâta timpcât „<strong>Oglinda</strong> Literară” va exista, numele oraşului Focşani va fi fostrostit, în plină capitală a culturii europene, ori <strong>de</strong> câte ori va existaeveniment cultural-literar-artistic parizian. Dacă România a „exportat”în Occi<strong>de</strong>nt în primul rând „criminalitate”, este timpul, ca măcaracum să „exporte” i<strong>de</strong>i culturale şi oameni <strong>de</strong> cultură. Jurnalismulcultural, practicat fără resurse financiare, nu poate <strong>de</strong>păşi graniţele„cetăţii” <strong>de</strong>cât din amatorism. Are nevoie ţara asta şi provinciile ei istorice<strong>de</strong> imagine culturală sau nu?! Dacă „da”, este timpul să alegemprofesionalismul. Profesionalism fără bani nu există. În loc <strong>de</strong>concluzie : orice strategie <strong>de</strong> marketing cultural fără investiţii financiarepe măsură în capitalul uman, rămâne nulă!Note :(1). Jeton Kelmendi, în : poeme traduse <strong>de</strong> poetul BakiYmeri, „<strong>Oglinda</strong> Literară”, arhivă.(2). Interviu realizat <strong>de</strong> Marilena Lică-Maşala cu Jeton Kelmendi,în „<strong>Oglinda</strong> Literară”, arhivă.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4003
MERIDIANEÎn ţara lui PeléFlorentin SmarandacheLa sfârşitul lunii mai 1993 îmi iaulumea-n cap ca să văd şi America <strong>de</strong> Sud.– Te duci în Brazilia după cai verzipe pereţi! mă apostrofează consoarta.– Lasă, bre, să nu mor prost.*Nu-mi ajunge concediul (8 zile lucrătoare)pentru Conferinţele <strong>de</strong>spr Paradoxismîn Brazilia, dând curs unor invitaţii:Arcadia <strong>de</strong> Minas Gerais [ConceiçãoPiló], Belo Horizonte;Instituto Latino Americano <strong>de</strong> Cultura[Maria do Carmo Gaspar <strong>de</strong> Oliveira],Rio <strong>de</strong> Janeiro;Universida<strong>de</strong> Fe<strong>de</strong>ral <strong>de</strong> Rio <strong>de</strong> Janeiro[Vera Prodan];Pontifícia Universida<strong>de</strong> Católica <strong>de</strong>Minas Gerais [Astri<strong>de</strong> Costa], Belo Horizonte;Universida<strong>de</strong> Fe<strong>de</strong>ral <strong>de</strong> Santa Catarina[Abel B. Pereira], Florianopolis;Universida<strong>de</strong> <strong>de</strong> Blumenau [JoséEndoenga Martins];Centro da Communida<strong>de</strong> Luso Brasileira,Belo Horizonte;Aca<strong>de</strong>mia Municipalista <strong>de</strong> Letras,Belo Horizonte;Aca<strong>de</strong>mia Mineira Feminina <strong>de</strong> Letras[Livia Paulini], Belo Horizonte;Universida<strong>de</strong> Fe<strong>de</strong>ral <strong>de</strong> Paraiba[Marinalva Freire da Silva], João Pessoa;Aca<strong>de</strong>mia Feminina <strong>de</strong> Letras [IlkaLira <strong>de</strong> Lucena], João Pessoa.Agendă supraîncărcată pentru 1-18iunie 1993.Francis mi-a dat posibilitatea să lucrezcomp time (ore suplimentare pe carenu le trec pe ştatul <strong>de</strong> plată, însă le consi<strong>de</strong>rca vacation în perioada lipsită). Maxim treizile pot recompensa astfel. Iar restul = fărăplată!*Mă cocoşează viza braziliană: 105 $(cu telex cu tot) – fiindcă n-am cetăţenieamericană.Jumena din New York (Brasilian CulturalCenter) mi-a cerut prima dată 15 $,apoi încă 45 $ (nu ştiu <strong>de</strong> ce!) şi iar încă 45$ (nu ştiu <strong>de</strong> ce!) S-a mai şi necăjit:– În viaţa mea n-o să mai caut obţinerea<strong>de</strong> vize pentru refugiaţi.S-a jurat. Îmi vorbea când portugheză,când spaniolă, când engleză.– Noroc cu invitaţiile! mă încurajează.*– Anul trecut ai plecat în Europa,anul ăsta în America <strong>de</strong> Sud. Pe un<strong>de</strong> temai plimbi anul viitor?– Mi-ar plăcea în... Japonia.Francis zâmbeşte. Are strungă.– Şi, fac eu pe şmecherul, să mergîn lună!– Ai grijă, la Rio te jefuiesc hoţii pestradă în amiaza mare, oceanul este infectat– să nu faci baie...– A trecut el prin lagăr, în condiţii maivitrege, mă apără Tony.Dar „sămânţa rea nu piere”, vorba luiCreangă (!). Să exclam şi eu precum Caesar,la întoarcere: veni, vidi, vici!4004*Un geamantan mare, o sacoşă şi unrucsac – bagajul meu. Samy mă duce la aeroport.Terminal IV. Compania brazilianăVarig. Merg la Rio <strong>de</strong> Janeiro. Până s-ajungeu în Brazilia, 11-12 ore prin avion, mi-acrescut barbă!*În aeroport întâlnisem pe TeresinkaPereira, poetă <strong>de</strong> limbă portugheză, profesoară<strong>de</strong> spaniolă la Colegiul Bluffton dinOhio, cu copiii ei di a doua căsătorie.– Îţi dau două sfaturi pentru Brazilia,m-a înfruntat: (1) să nu te pronunţi împotrivacomunismului şi (2) să nu te uiţi după femei(bărbaţii brazilieni sunt foarte geloşi şi poţiavea necazuri).Răsfoiesc nişte ziare în avion: OGlobo, Folha <strong>de</strong> São Paulo, Icaro (bilingv)să văd dacă înţeleg şi eu vreun cuvânt. Îmitrimisese mama un dicţionar român-portughez(1981) <strong>de</strong> Pavel Mocanu şi-l purtammereu cu mine, împreună c-un carneţel şiunpix în care-mi notam sporadic.Se-anunţă că-s probleme cu <strong>de</strong>colarea– ploaie, timp urât – şi întârziem pepistă.Am loc la fereastră, dar pe aripaavionului.Pasagerii vorbăreţi tare, strigaudintr-o parte în alta, nu mai aveau răbdareaşteptând. Unul <strong>de</strong> la mijloc, altul din spate.Ni s-au dat periuţe şi pastă <strong>de</strong> dinţi să nespălăm gura să nu miroase la aterizare şipieptene.m-am mutat lângă doi tineri, Andre,care lucrează mecânico împreună cu tatălsău şi Marcilio, pintor (adică pictor).– De un<strong>de</strong> eşti?– Din România.– Nadia Comăneci, exclamă băieţiisimultan.Schimbăm adrese între noi.În fine, ni se aduse mâncare, fiindcăne răzbătea foamea şi aeroplanul tot în Chicago:– Estoy com muita fome!– Estoy fominto!glăsuiesc colegii <strong>de</strong> scaun şi eu ciulescurechile să-nvăţ expresiile din mers,din fugă.În revista aviatică a companiei Varigcitesc <strong>de</strong>spre Carnavalul Samba (înţelegmai mult după poze) şi <strong>de</strong>spre un peşte mic,numit piranha, care trăieşte în apă nesăratăşi muşcă, se repe<strong>de</strong> la testiculele animalelorşi chiar a oamenilor.Într-o emisiune pe canalul Discovery,în State, văzusem cum o pereche <strong>de</strong>boi, traversând un râu, până să iasă dinapă, peştii piranha (familia Serrasalmidae,ordinul Cypriniformes), cu dinţi ascuţiţi şifălci puternice, le-au mâncat testiculele!Ce chestie! Intră masculii normali înapă, dar ies pe mal... castraţi! Iar piranhaatacă şi virilitatea bărbaţilor (!).– Primeira vez? (dacă văd primadată Brazilia).– Sim senhor.– Trebuie să revii!Marcilio câştigase un premiu pentrupictură şi primise recompensă o excursie înSUA la cursa <strong>de</strong> maşini Formula 1, un<strong>de</strong>www.oglinda<strong>literara</strong>.roFlorentin Smarandachecompatriotul său, Emerson Fithipaldi, câştigaselocul întâi, iar în 1989 chiar un milion<strong>de</strong> dolari. peste 400.000 <strong>de</strong> spectatori asistăla aceste curse.Dar pe mine mă interesa Pelé, celebrulfotbalist brazilian <strong>de</strong> culoare, idolul copilărieimele. Brazilia e patria fotbalului,constant cea mai bună echipă din lume. Jucătoriiei celebri. Îi ştiam pe <strong>de</strong> rost în anii ’70când aveam microbul sportului în sânge:Carlos Albesrto, Jairzinho etc. România jucala Guadalajara, în „groapa cu lei”, contraBraziliei şi pier<strong>de</strong>a abia cu 2-3... iar Răducanu,portarul nostru, <strong>de</strong>clara presei că vreasă <strong>de</strong>a şugubăţ mingea pe la spate în faţalui Pelé...– Un<strong>de</strong> e Pelé acum? întreb.– În Statele Unite, om <strong>de</strong> afaceri (iauite domnule, mă miram), pregăteşte CampionatulMondial din 1994 în această ţară.*Sandwich în argou se zice sanduba.*Aflu că locuitorii din Rio <strong>de</strong> Janeiro senumesc carioca, din São Paulo paulista, dinMina mineiro, din Belém do Para paraense,din oraşul Brasilia brasiliense, iar din ţaraBrazilia brasileiro.*Un zumzet şi un zvon <strong>de</strong> bucurie: Oavião vai <strong>de</strong>scolar. Într-a<strong>de</strong>văr avionul <strong>de</strong>colează(cu 2,5 ore întârziere).Ecrane anunţând în portugheză şisubtitrate în engleză.Spaniola şi portugheza sunt foarteapropiate. Între 1580-1640 Portugalia şiSpania au fost unite, apoi sub Ducele <strong>de</strong>Bragance (Jean al IV-lea) Portugalia seemancipează.În timpul Dinastiei Aviz a cunoscutPortugalia o strălucită expansiune maritimăşi colonială (1385-1580). Brazilia s-a proclamatin<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>ntă în 1822, Angola în 1975,iar teritoriul Macao (capturat în 1557) e retrocedatChinei în 1999.Spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> coloniile spaniolepe continentul american, fărâmiţate, ori conduse<strong>de</strong> dictaturi militare, oamenii politicibrazilieni au reuşit să ţină coloniile portughezeunite pe acest continent într-un singurstat, Brazilia, a cărui suprafaţă <strong>de</strong> 8.512.000km 2 o clasează pe locul cinci după Rusia(17.075.400 km 2 ), Canada (9.960.000 km 2 ),China (9.600.000 km 2 ) şi SUA (9.364.000km 2 ).Populaţia <strong>de</strong> peste 150.000.000 cuoaşteo creştere rapidă.(continuare în nr. viitor)
MERIDIANE LIRICEJEAN NARCISO BISPO MOURAPoetul brazilian este profesor la şcoala “Yves Cousteau” din Suzano/ Sao Paulo şi autor al unor cărţi <strong>de</strong> poezie bine primite <strong>de</strong> criticaliterară internaţională (“Minuni <strong>de</strong> sticlă şi senzitivitate” – 2002şi “75 <strong>de</strong> oase pentru un schelet poetic” – 2005). De curând a fostinclus într-o antologie internaţională apărută sub egida UNESCO.Încre<strong>de</strong>reProvocarea galbenuluiA început când am văzut prima oarăTeribilul spirit al termitelorDevorându-ne zileleIntimidând ver<strong>de</strong>lePoţi trăi absenţa completă a galbenuluiAtâta vreme cât ea <strong>de</strong>corează suteşi sute <strong>de</strong> dicţionareÎntrebareCe să faci cu o floare rozÎntre patru pereţi?Să mai pictezi portrete?Să reciţi novene?Să cânţi şi să dansezi în ploaie?Poate Eros să intre şi să lase casaîngenuncheatăPentru ultimul discurs alSinuci<strong>de</strong>rii?Geologie celestăAceastă ţărânăAcest ogorCompoziţiile acestea organice şianorganiceÎmi rezumă sufletulNimic altceva <strong>de</strong>cât pământul <strong>de</strong> pe<strong>de</strong>geteNu m-ar putea duce <strong>de</strong>parte <strong>de</strong>-aiciGrădini conspirativeInsecte şi bestiiÎmi ciugulesc din palmăNu sunt nici veterinar, nici îngrijitor<strong>de</strong> animaleDe şaptezeci <strong>de</strong> ori şapte femei auîmblânzit foamea tatălui meuŞi nimic nu contează, doar pământul<strong>de</strong> pe mâiniOrizontMă imaginez micşorat la orizontÎn<strong>de</strong>părtându-mă <strong>de</strong> mineMă pierd în linia aproape invizibilăAşa <strong>de</strong>parte cum suntÎncep să uit marginea vitalăStânca triunghiulară este <strong>de</strong>parte <strong>de</strong>ochiul meuÎntoarcerea înseamnă folosirea cuvântuluiSă înţelegi sensul călătoriei spre Damascîn locul lui Petru din Tarsînseamnă să fii echidistantcontemplu poetul şi stânca lui Iacobşi ştiu că nu sunt perne din acelaşivisAspect terestruSufletul meu este această ţărânăAcest ogorSau numai aceste <strong>de</strong>gete pline <strong>de</strong>pământOrice alt loc este o scrisoare apocrifăGrădină interzisă cu lei şi leoparziDe ce-mi ignoră ei carneamulţumindu-se cu ver<strong>de</strong>ţuri?Nu sunt nici hoţ, nici vraciAripi albeOameni în negruRaseOameni galbeniOameni albiNu se mai potrivesc în tiparul vechiFoculTai focul în douăÎl împart între tine şi inima meaÎl feliez subţire în fiecare ziAşa încât frigulSă nu poată niciodată înnămoliFeţele noastre, dragostea noastrăPrezentare si traducereValeria Manta TaicutuELDAKOKONESHI(Albania/Grecia)Este sora impresarului lui Victor şiGeorge Becali, Stefan Kokoneshi. S-anăscut la Elbasan (1965). Este poetă şiom <strong>de</strong> afaceri. Provine dintr-o familie aromânăcu tradiţii <strong>de</strong> luptă împotrivă stăpăniriiotomane pentru Indipen<strong>de</strong>nţaAlbaniei. Trăieşte în Grecia (Ianina) şieste căsătorită. Eroul ei preferat esteGjergj Kastrioti-Skan<strong>de</strong>rbeg. Bibliografielirică: Cautând poezia, Cetatea iubirii,Am păcătuit?, Soarele apare pentru toţila fel, Vreau să mă-nsor, Noaptea căsătoriei,Astăzi s-a născut un prunc, Ultimanoapte, Iubire ucisă, Florile morţii, Romane:Povara <strong>de</strong>stinului (telenovelă),Secret cunoscut, Doamne, Te rog ajutămă!Este activistă a disaporei albaneze,organizatoare <strong>de</strong> spectacole artistice, <strong>de</strong>festivaluri <strong>de</strong> poezie, redactoare <strong>de</strong> emisiuniradiofonice, participant la antologiaLimba iubirii poetice (2006), la alte antologii,precum şi la Festivalul <strong>de</strong> Poeziedin Struga (2008).PETALE ALBASTREPetale albastreCăzute pe nevruteDe pe cerul bluSe leagă ne<strong>de</strong>zlegatCu orizontul viitoruluiCu ora naşteriiÎn careUn nor gri plângeCu lacrimi <strong>de</strong> durereŞi toateSunt în sinfonia lorÎn timp ce timpulNe ridică susDe un<strong>de</strong> se ve<strong>de</strong>Sacrificiul cel dulceAl iubirii noastreNetrăiteÎmbrăcatăCu mantauaIubiriiAcopăr lumeaÎn E<strong>de</strong>nLunaUnicul martorA lacrimilor meleVărsatePrin nopţile târziiPentru TineMANTAUA IUBIRIILUNA MARTORSIMFONIE DE DRAGOSTELacrimile sufletuluiCurg încetÎn inima care bate tareDe emoţiile care se <strong>de</strong>clanşeazăDin intâlnirea minunatăCu Tinewww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4005
EVENIMENTSă ne cunoaştem scriitorii!Nu ştiam că s-a <strong>de</strong>marat un program naţional ,,Să ne cunoaştemscriitorii!”, program al Uniunii Scriitorilor. Din fericire, întâmplător,programul s-a întâlnit cu mine la o sărbătoare, în alt oraş <strong>de</strong>câtîn urbea gânditorului poetul latin Ovidiu.Zilele trecute am fost invitată <strong>de</strong> o bună amică a mea şi a literelorla Zilele Techirgiolului. ,,Căldură mare, mon cher”... mi-amzis: trebuie, totuşi, să merg; rar prilej <strong>de</strong> întâlnire cu spiritualitatea, cumănăstirea, un<strong>de</strong> priveghează asupra sufletului nostru părintele ArseniePapancioc, dar şi cu poezia, cu scriitorii, care fac să dăinuie cuvântulprin scris”. Habar n-aveam <strong>de</strong> programul naţional, m-am dusca simplu cititor şi iubitor al frumosului, dar m-am întâlnit cu programulnaţional. Nu râ<strong>de</strong>ţi..., e <strong>de</strong> bun augur, este singurul program care chiarfuncţionează în România, din moment ce m-am întâlnit cu el lângăGhiolul lui Techir, chiar printre zgomotul muzicii proaste care se auzea<strong>de</strong> pe o scenă din apropiere.Cea care mi-a făcut invitaţia a fost scriitoarea, traducătoarea,profesoara <strong>de</strong> limba română, Acmola Guner. Nici ea nu ştia <strong>de</strong> programulnaţional. A venit pentru a lansa Monografia oraşului Techirghiol,o carte realizată cu mult efort, cu documente, cu o bibliografievastă, care consemnează date unice <strong>de</strong>spre istoria acestui oraş, îndrăgitşi <strong>de</strong> M. Elia<strong>de</strong>. Acmola Guner a scris cu multă pasiune, ,,în numeletătarilor” această monografie bilingvă. S-a referit la importanţatătarilor, care au ajuns să fie numiţi peiorativ ,,hoar<strong>de</strong>le tătare”, <strong>de</strong>şila origine hoardă, ,,ordu”, însemna armată bine organizată, venitădintr-un mare imperiu. ,,Astăzi animozităţile s-au stins, iar tătarii convieţuiescpaşnic în Dobrogea”, ne-a <strong>de</strong>clarat scriitoarea.La oraşul lui Techir s-a referit şi M. Elia<strong>de</strong>, care avea o casăun<strong>de</strong>va pe <strong>de</strong>al, printre tătari. Am citit din Memoriile scriitoruluI, chiaratunci, la întâlnire ,,oraşul cu amintirea amurgurilor, cu bor<strong>de</strong>iele tătăreşti,cu fum înecăcios, care a întruchipat pentru mine prezenţa Dobrogei,prolog la ,,O mie şi una <strong>de</strong> nopţi”.Nu au fost ,,O mie şi una <strong>de</strong> nopţi”, ci o singură noapte la Techirghiolpentru a trăi o mie <strong>de</strong> gânduri bune. Cu multă bucurie ne-aprimit gazda, scriitoarea Constanţa Vlăgea, profund emoţionată <strong>de</strong>prezenţa atâtor oaspeţi, iubitori ai logosului. Acum abia aflu că, <strong>de</strong>fapt, este o întâlnire programată sub genericul ,,Să ne cunoaştemscriitorii”, iniţiată <strong>de</strong> Uniunii Scriitorilor. Cine sunt eu ca să fiu printre ei?Ce caut acolo? Ce am găsit? M-am întâlnit cu un program al scriitorilor.De fapt, îi caut <strong>de</strong>-o viaţă, dar nu i-am găsit..., niciun drum spre ei,Măria Lor, scriitorii.Acolo, într-o atmosferă emoţionantă am cunoscut, într-a<strong>de</strong>vărscriitorii, oameni <strong>de</strong>spre care am citit, i-am întâlnit în lumea ficţiunii,în operă, dar nu şi în realitate.Dintre toţi, o reîntâlnire a fost doar cu trei personalităţi: cuAcmola Guner, <strong>de</strong> care mă leagă o prietenie lungă şi trainică, ce dăinuieprin cuvânt; cu scriitorul Ovidiu Dunăreanu, preşedinte al U.S, filialaDobrogea, cel care cu mult profesionism, cu dăruire şi cu rigoareconduce revista EX PONTO şi scrie neîncetat, textualizându-se înproză; şi cu graficianul Leonte Năstase care ne plimbă în lumea imaginarăa picturilor şi care ne surpin<strong>de</strong> prin originalitatea <strong>de</strong>taliului caesenţă. Cu ceilaţi a fost întâlnire pentru întâia oară, dar nu şi pentruultima pentru că a fost o dragoste la prima ve<strong>de</strong>re, dragoste sub semnulliteraturii.Pe ceilalţi nu-i cunoşteam, se întrebau miraţi cine sunt eu, eucine sunt ei. Iată la ce este bun un program. Şi pentru că nu-i ştiam,nu puteam să intru în vorbă cu ei. Lângă Ovidiu Dunăreanu, la masadin centru observ o frumoasă femeie, ce avea un pisic în braţe. Îmi zic,,este un suflet bun, mângâie pisoiul, iubeşte animalele, dar, nu-i pasă<strong>de</strong> privirea mea, avea alte gânduri...”. Discută ceva foarte interesant,sunt curioasă, dar nu am curaj să trag cu urechea. Nu ştiam cine este.Când au început prezentările, am cunoscut, într-a<strong>de</strong>văr scriitorii.Am sesezat că atâtea ne leagă şi am regretat lipsa <strong>de</strong> curaj, trebuiasă intru în vorbă, poezia Dumneaei îmi merge la suflet pentru căaduce pace interioară, poezia rostită <strong>de</strong> Ea este înălţime spirituală.Ne învaţă să preţuim timpul, să nu lasăm pe nimeni să ni-l răpească,ne mai aminteşte că suntem la Techirghiol, ,,loc sfânt”, că ,,înaintepotirul era <strong>de</strong> lemn şi credinţa <strong>de</strong> aur, azi potirul e <strong>de</strong> aur şi credinţa<strong>de</strong> lemn”, ,,să punem în buzunare iubire, nu bani”. Îmi zic: ,,extraordinar,ce a<strong>de</strong>văruri!”. Cine este? Cine alta <strong>de</strong>cât, poeta Emilia Dabu,director al revistei <strong>de</strong> cultură Soteris. Ziua următoarea aveam să-miîntăresc convingerea că nimic nu este întâmplător, că Dumnezeu lerânduieşte pe toate, cunoaşte gândul omului. Datorită ei, Emiliei Dabu,căreia din emoţie i-am zis Daba, (o rog să mă ierte), aveam să cunoscscriitorii şi nu pe oricine, chiar pe Grigore Vieru, invitat în mareaFamilie a favoriţilor, (căci aşa se numea emisiunea <strong>de</strong> a doua zi,realizată <strong>de</strong> Fuego). Întâlinrea cu poetul, cu sfântul limbii române, GrigoreVieru, (dar acesta va fi un alt articol) dumneaei o datorez, <strong>de</strong>ci îimulţumesc.Am mai cunoscut pe alte două scriitoare, profesori universi-4006tari, membre ale U.S. din România,Iulia Pană şi Amelia Stănescu.(Auzisem <strong>de</strong> poete, lezărisem la Primăvara poeţilor,dar nu am apucat să leg o discuţie,din cauza timpului, nu a fostsă fie, până acum. Mulţumescprogramului pentru acest prilej.Ambele au citit puţin, dar bine. Amreţinut <strong>de</strong> la prima scriitoare că,,femeia poet este poezia”, iar <strong>de</strong>la a doua: tânără şi frumoasăpoetă! că ,,bărbaţii sunt asemeniautobuzelor, vin la fiecare 15 minute.”Am reţinut şi intervenţiascriitorului, ziaristului, realizatorului<strong>de</strong> emisiuni, Iulian Talianu, prezentcu două reviste proaspătAnastasia Dumitruapărute în Constanţa: Jurnalpentru adolescenţi şi Constanţa.Jurnal <strong>de</strong> cultură. (din păcate nu am primit şi eu una, s-au repezittoţi la ele, (îmi zic ,,înşfăcaţi, că <strong>de</strong> fapt ăsta este scopul uneireviste!.”)De asemenea, m-a impresionat un alt membru al UniuniiScriirorilor din România, Costache Tudor, psiholog, director al revisteiAgora, preşedinte al Fundaţiei Culturale ,,Sorin Tudor”. Auzisem <strong>de</strong>dumnealui, dar nu l-am cunoscut <strong>de</strong>cât atunci la Techirghiol, când acitit proză scurtă, <strong>de</strong>spre un copil orfan, vitregit <strong>de</strong> războiul din Cosovo.Mi-a lăsat cartea ,,Fotografii în mişcare”, apărută la Ex Ponto,în 2007. Culegerea <strong>de</strong> cele 17 reportaje mi-a răpit apoi toată noapteapentru că am realizat asemănarea cu Geo Bogza, când am citit impresonanteconstatări ale trecerii în nefiinţă a satului. Costache Tudoreste un foarte bun psiholog, un sociolog al satului, un călător, care,,părăsind traseele turistice ale litoralului, intră în frământarea vălurităa podişului Dobrogei”, cum scrie chiar autorul în primul reportaj ,,Anotimpurila Topraisar”, ajunge apoi într-un inconştient arhetipal, ca să<strong>de</strong>scopere şi să ne <strong>de</strong>zvăluie a<strong>de</strong>văruri zdrobitoare <strong>de</strong>spre viaţa satului.Citez titlul unui reportaj ,,Miriştea-locul un<strong>de</strong> aproape toateverbele se conjugă la trecut”, în care aflu că ,,sătenii nu mai ştiu loculun<strong>de</strong> a fost şcoala”, o constatare şocantă pentru o comunitate, poatepentru faptul că nu a avut ,,niciodată nici biserică” (pag. 49). Un alt reportaj,la fel <strong>de</strong> cutremurător este cel <strong>de</strong>spre Dobromir, subintitulat,,Puţine sunt pe<strong>de</strong>psele egale cu uitarea”. Întrebaţi fiind <strong>de</strong>pre Europa,ţăranii au răspuns ,, Europa? Care Europă, domnule? Nouă nee greu să ajungem până la Băneasă?” Ochiul vigilent al reporteruluifotograf, chiar dacă este în perpetuă mişcare surprin<strong>de</strong> realitateacrudă, amintindu-ne <strong>de</strong> stilul celor mai mari creatori ai jurnalului <strong>de</strong>călătorie, începând cu Dinicu Golescu, Vasile Alecsandri, Gh. Alexandrescu,Boltineanu, V. Alecsandri, A. Russo, Mihail Sadoveanu,Calistrat Hogaş, Geo Bogza şi terminând cu Alexandru Vlahuţa. Doarcă România nu apare ,,pitorească”, ci în trăirea ei autentică. Ultimaconsemnare este cea din septembrie 2006, <strong>de</strong>spre Ghindăreşti ,,satulplecat în băjenie prin Europa”, care se încheie apoteotic cu o rugă,,Ajută-i, Doamne, pe ai noştri, să se întoarcă sănătoşi acasă”. Aşa voiîncheia şi eu: Ajută-le doamne, românilor, să Te regăsească, să se întoarcăacasă, să-şi poarte ,,Crucea” la răscrurce <strong>de</strong> milenii. Între timpe iarăşi toamnă, ,,suntem la cumpănirea dintre vremuri”. După aceastăcontinuă băjenie prin Europa, când nu mai ştim <strong>de</strong> noi, <strong>de</strong> limbă, <strong>de</strong>i<strong>de</strong>ntitate naţională, oare ce va să vină, maiestre? Cui îi mai pasă?Totul este în continuă mişcare, doar fotografiile rămân eterne, capteazăclipa între margnile ei şi o textualizează.Oare ce ne mai salvează <strong>de</strong> marea trecere spre nicăieri,oare nu o Agoră spirituală? (Îmi vine în minte un gând pribeag ca şimine, ,,e bine că mai am la clasa elevi talentaţi, pe umerii lor va stasoarta <strong>de</strong> mâine a României. E bine că o fetiţă <strong>de</strong> a mea, <strong>de</strong> 14 ani,Mihaela Miron este pictoriţă <strong>de</strong> icoane, câştigătoare a 10 premii naţionalela concursul patriarhiei Icoana din sufletul copilului, e binecă patriarhul sau că Dinu Săraru, <strong>de</strong> la ,,Nişte ţărani” apreciază talentulei. Poate o vor face şi alţii şi mă gân<strong>de</strong>sc chiar la Fundaţia Culturală,,Sorin Tudor”...copii au nevoie <strong>de</strong> încurajări, <strong>de</strong> un sprijin ca săfie încredinţaţi că merg pe drumul cel bun. Iată că nu mai privesc întrecut, acesta este ,,blestemul neamului românesc”, după cum scriaCioran în Schimbarea la faţă a României, privesc spre viitor, or viitorulînsemnă educaţie, cultură, valoare, tineret...)Iată <strong>de</strong> ce este nevoie să ne cunoaştem scriitorii, lăudabilăiniţiativă, <strong>de</strong> fapt, cred că fiecare se cunoaşte pe sine prin celălalt. Nupot exista scriitori fără cititori şi invers. Mulţumesc programului naţional,,Să ne cunoaştem scriitorii!”, <strong>de</strong> fapt, mulţumesc lui, nu programului,ci scriitorului Ovidiu Dunăreanu, care face ca prin Dobrogea săse plimbe un program naţional. Nu mai suferim <strong>de</strong> complexul provincial,vine programul spre cititor şi cititorul spre program, iată o punteîntre cei doi încătuşaţi <strong>de</strong> litere. Poate că aşa vom asista şi la oSchimbare la faţă a României..., cunoscându-ne scriitorii.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
DESPRE UIMIRE...Acesta este titlul cărţii <strong>de</strong> <strong>de</strong>but al lui Ion Stanciu, carte strălucitoarepentru care l-am felicitat pe autor ori <strong>de</strong> câte ori am putut.În general pentru mine uimirea umană este similară cu surpriza,este o reacţie în faţa a ceva neprevăzut ,incredibil. Ca atunci când,se zice că, Marin Preda ar fi văzut pentru prima dată o girafă şi arfi exclamat:” Aşa ceva nu există!”.Recent,am avut surpriza plăcutăsă primesc titlul <strong>de</strong> Cetăţean <strong>de</strong> onoare al Municipiului Buzău.Nupot <strong>de</strong>scrie în cuvinte satisfacţia prin care am trecut.Am primit câtevafelicitări sincere,venite din partea unor cunoştinţe cărora nu lesunt şi nu îmi sunt datoare cu nimic.În schimb,cei cu care am împărţitmulte necazuri şi bucurii,cu care uneori am lucrat cot lacot,cum se zice,m-au tratat cu o răceală întristătoare,nici măcar nus-au putut preface,au ocolit ostentativ orice discuţie pe aceastătemă.Am rămas uimit.Nu am crezut niciodată că poate exista atâtaegoism şi invidie.În principiu,această chestiune e una pur particulară.Totuşi,mâhnireapersistă.Este pentru a nu ştiu câte oară cândconstat cât <strong>de</strong> naiv sunt,mai ales când mă bucur ca un copil <strong>de</strong> bucuriilealtora.Trăim într-o lume urâtă,în care fiecare cre<strong>de</strong> că meritătotul iar ceilalţi nimic.Dacă aş fi ju<strong>de</strong>cat şi m-aş fi comportat în limiteleîn care şi-ar fi dorit unii,astăzi aş fi fost mai anonim <strong>de</strong>cât soldatulnecunoscut.Consolarea vine tot din lumea scrisului.Dintretoate felicitările primite atunci,m-au uns la suflet cele venite din parteapoeţilor Ion Stanciu,Nistor Tănăsescu,Tudor Cicu şi Dima Ştefan.Casă nu mai spun <strong>de</strong> scrisoarea specială primită <strong>de</strong> lainegalabilul Alex.Oproescu,sau <strong>de</strong> cel care a făcut propunerea respectivă,oferindu-micel mai emoţionant gest <strong>de</strong> preţuire,un om discretcăruia o să-i mulţumesc în una din cărţile mele viitoare.Bucuriesinceră am găsit şi în vorbele şi privirea bunilor mei prieteni I.Al<strong>de</strong>niu(Gătej) şi D.I.Dincă.Peste toate acestea a tras cortina,printr-une-mail emoţionant trimis tocmai din China,buzoianul nostru AurelAnghel.La bună ve<strong>de</strong>re tuturor,inclusiv celor care încet-încet se vorobişnui cu acest fapt împlinit <strong>de</strong> împlinire!UN CRISTEA ŞI UN ENACHENu e pentru prima dată în literatura dâmboviţeană când doicritici literari îşi arată pixul unul altuia.Mai nou,şeful revistei „Luceafărul”,criticulDan Cristea,scriitor cu o prestaţie literară (re)cunoscută,îşiînfige con<strong>de</strong>iul în beregata flască a tizului său,aşa-zisulcritic şi doctor în literatură Daniel Cristea-Enache,atins un pic şi <strong>de</strong>noi peste freză ,tot în „Luceafărul”,pe vremea lui MariusTupan.Acest Enache,ajuns grafoman la o vârstă prea fragedă,facece face şi găseşte ce caută,precum şarpele care iese la drum cândîl doare capul.Regretatul Marius Tupan îl pusese la punct chiar cupropriile sale inepţii,redate copios în „Luceafărul”.Mai grăbit,dupăce ne explică ce e cu „doctoratul” adversarului său, Dan Cristeaconcluzionează:”Un nu este un ,adică nu unneica nimeni”.Viaţa literară actuală este plictisitoare şi din cauza criticilorliterari,care nu mai sunt în stare <strong>de</strong> beligeranţă,nu-şi maiapără pricipiile, nu se mai luptă pentru impunerea valorilor a<strong>de</strong>vărate,cise complac a face parte dintr-o grupare sau alta,în funcţiedoar <strong>de</strong> propriile lor interese mărunte.De aceea parcă ne bucurămun pic când un cristea se zburleşte la un cristea-enache.Mai aflămşi noi cum e treaba cu doctoratele astea <strong>de</strong> Dâmboviţa...MĂRTURII DE LA MOGOŞOAIADespre casa <strong>de</strong> creaţie <strong>de</strong> la Mogoşoaia încă nu s-a scriscât ar fi trebuit.E vorba <strong>de</strong> un tărâm fabulos,un loc prin care au trecutmulţi din marii noştri scriitori,dar şi fel <strong>de</strong> fel <strong>de</strong> veleitari.S-arputea scrie chiar un fel <strong>de</strong> istorie literară veselă,tristă,picantă etc.Sauîntâmplat aşa <strong>de</strong> multe acolo,inclusiv misterioasa moarte a luiMarin Preda.Datorită lui Ştefan Dumitriu,pe care l-am cunoscut prinintermediul lui D.I.Dincă şi a regretatului Victor Frunză,se pare că nupeste multă vreme vom avea o carte cu multe amintiri <strong>de</strong> la Mogoşoaia.ŞtefanDumitriu lucrează la un roman,din care am citit câtevafragmente publicate prin reviste.A scris teatru,poezie,proză,a compusmuzică pe texte proprii,a realizat emisiuni <strong>de</strong> televiziune memorabile.Esteun scriitor cu vână,cum s-ar zice.Autorul arestil.Cităm la întâmplare din fragmentul intitulat „Lasă zilei scârbaei”,cu promisiunea că,la apariţia acestei cărţi,vom face tot posibilulsă înlesnim lansarea ei (şi) la Buzău:”Condiţia principală pentru a fiadmis în înalta societate <strong>de</strong> la Mogoşoaia era să ţii la băutură(...)starea asta <strong>de</strong> ceaţă alcoolică era şi-a rămas vizibilă chiar şi în cărţilepuţinilor scriitori a<strong>de</strong>văraţi care s-au consacrat aici,cei mai slabi<strong>de</strong> ţâţână plătind însă <strong>de</strong> timpuriu,cu viaţa,încercarea <strong>de</strong>-a rezistaalături <strong>de</strong> cei dăruiţi cu stomacuri şi inimi <strong>de</strong> elefanţi”.EXTRAVAGANŢALUI ULICINOTE DE LECTURĂDespre criticul literar LaurenţiuUlici am scris cu plăcerechiar şi atunci când am făcut observaţiimai caustice.Chiar <strong>de</strong> n-ar fi fost preşedinte al UniuniiScriitorilor,consi<strong>de</strong>raţiile mele arfi fost aceleaşi.Faptul că a revigoratUSR e cu totul altceva.Spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> alţii, eu încămai citesc cărţile lui Ulici.Am nevoie<strong>de</strong> mintea sa limpe<strong>de</strong>,<strong>de</strong>speculaţiile sale intense şi convingătoare.Dincolo<strong>de</strong> operaMarin Ifrimsa,<strong>de</strong> la „Recurs” (1971) până la„Dubla impostură” (1995),incluzândaici şi cele trei volume excepţional intitulate „Prima verba”,laacest autor e foarte vizibilă extravaganţa culturală.Ceva venit,probabil,dindragostea sa sinceră pentru cultura românească.Aceastăextravaganţă,dincolo <strong>de</strong> luxurianţa spirituală,are şi ceva ce nu funcţionează.Deexemplu,cele 5 antologii realizate <strong>de</strong> el.In prima,<strong>de</strong>dicatăunor poeţi clasici,totul e făcut cu gust. Pillat,Vinea,Voiculescusunt autori greu <strong>de</strong> contestat.Aceeaşi situaţie o întâlnim şi în volumul„Nobel contra Nobel”,o carte admirabilă,o notă <strong>de</strong> înaltă moralitateşi limpiditate critică.În fine,printre altele,Ulici a făcut şi câtevachestiuni mai extravagante.În volumul „Nouă poeţi” (Cartea Românească,1984)s-ar putea spune că a umblat cu jumătate <strong>de</strong> măsură.Îiantologhează pe foarte vizibil talentaţii GheorgheIova,Bogdan Ghiu şi Nicolae Jinga unora care nu promiteau nimicîncă <strong>de</strong> atunci:George Enache,Valentin Dumitrescu etc.Tot aşa,înfastuoasa „0 mie şi una <strong>de</strong> poezii româneşti”,atenţie,ce titlu evaziv,Ulicieste mai mult <strong>de</strong>cât extravagant,alătură clasicilor nulităţi vizibile,liceenietc. Cartea nu rezistă, nu e reprezentativă, realistă.Totuşi, Ulici a fost Ulici. Un om <strong>de</strong> o hărnicie şi o probitate moralăgreu <strong>de</strong> găsit printre confraţii săi întru literatură.MAREA RISIPIREPână în 1989,ca scriitor,erai un om realizat dacă reuşeai săprinzi un loc <strong>de</strong> muncă în Capitală.Nu prea conta un<strong>de</strong>,importantera că te aflai în buricul ţării,lângă dispecerat,acolo un<strong>de</strong> să făceaşi <strong>de</strong>sfăcea totul,inclusiv gloria.Cei plecaţi din provincie <strong>de</strong>veneaudintr-o dată cel puţin scriitori importanţi,dacă nu „mari scriitori”.Cuceva efort,se găseau posturi la ziare,reviste sau în diferite instituţii.Deexemplu,plecat din Slobozia,Mircea Dinescu şi-a început carieradin postura <strong>de</strong> pompier la Uniunea Scriitorilor.În fine,în timpbravii noştri provinciali au ajuns nume mari,uneori chiar şefi <strong>de</strong> reviste.Pelângă salariu,fiecare avea posibilitatea să câştige un ban înplus.Din colaborări sau din diverse alte preocupări.Drepturi <strong>de</strong>autor,<strong>de</strong>plasări prin ţară,locuri la casele <strong>de</strong> creaţie ş.a.m.d.Vechiulregim le asigura scriitorilor „bucureşteni” nişte privilegii.După ceşandramaua s-a dărâmat,lucrurile au luat-o razna.Marea poezie,scriitoriiîntr-a<strong>de</strong>văr valoroşi,revistele bune şi multe altele ce ţin<strong>de</strong> literatură au început să-şi facă simţită prezenţă în provincie.ÎnBucureşti a rezistat doar gruparea lui Nicolae Manolescu.Cu excepţia„României literare”,care,în prezent,are şi ea probleme,celelaltereviste şi-au pierdut importanţa,din jurul lor dispărând zeci şizeci <strong>de</strong> simbriaşi.Nici casieria Uniunii Scriitorilor nu mai <strong>de</strong> <strong>de</strong>schisănon-stop,ca pe vremea lui Traian Iancu (zis Francu).Aşa că,invidiaţiinoştri provinciali aciuaţi vremelnic în Bucureşti,au cam început săse îndrepte spre locurile natale.Sau în provincie,în general.Nu conteazăun<strong>de</strong>,bani să iasă.Revistele <strong>de</strong> provincie,uneori făcute <strong>de</strong> 2-3 scriitori locali,sunt în criză <strong>de</strong> materiale şi sunt dispuse oricând săplătească niscaiva colaborări venite din partea unor nume cum arfi Gh.Istrate la Focşani.Care nume sunt tot cele <strong>de</strong> pe vremea cândse chinuiau să <strong>de</strong>vină „nume mari”.Bucureştiul nu le-a dat marelucru,ci doar o efemeră celebritate.O celebritate care acum aduceceva parale.Pentru un timp scurt,<strong>de</strong>sigur.Lor nu li se plăteşte valoareatextelor,ci numele şi renumele.Uneori chiar în dauna unorscriitori excepţionali,care nu au plecat niciodată „<strong>de</strong> acasă”.Acestaeste a<strong>de</strong>vărul gol-goluţ.Ceva,totuşi,pare a se fi schimbat:bucureştenii<strong>de</strong> acum au pierdut ceva din aroganţa celor/aceloraşi <strong>de</strong> acumcâteva <strong>de</strong>cenii.Nu se mai pot uita <strong>de</strong> sus la conju<strong>de</strong>ţenii lor.Înrest,nimic nou sub soare!www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4007
EPISTOLE RURALE„Draga Marius Tuca,În numele amicitiei ce ne leaga,te rog sa inserezi înJurnalul National aceste rînduri adresate multor ziaristi saureporteri din mass-media centrala, tineri sau mai putin tineri,dar toti <strong>de</strong> o seama cu barbaria. O fac atît în numele meu, cîtsi al unor prieteni ca Radu Beligan, Sergiu Nicolaescu si StefanIordache, hartuiti, ca si mine, cu nerusinare tenace, <strong>de</strong>niste con<strong>de</strong>ie butucanoase.Va e foame <strong>de</strong> moarte <strong>de</strong> ne cautati prin toate spitalele?Asteptati-o cu încre<strong>de</strong>re în pragul casei voastre, vaveni, n-a lipsit la nici o întîlnire. Cei care nu ma cre<strong>de</strong>ti, punetimîna pe o lama si ascutiti-o pe venele <strong>de</strong> la o mîna. Straniue faptul ca majoritatea dintre voi vor muri fara sa se finascut. Un scriitor german, Hans Fallada, a scris un romanintitulat „Fiecare moare singur“. Macar pentru simpatia pecare o purtati scriitorilor straini - cei români <strong>de</strong> mult nu maiintra în discutie -, încordati-va sa gasiti o explicatie pentrulipsa umbrei voastre pe copertele istoriei contemporane silasati-ne pe noi în pace. Cred însa ca exemplul Fallada, pecare l-am ales, nu e fericit, întrucît, daca va mai spun ca totel a scris si romanul „Banii nu fac doi bani“, aleluia!, voi, carestiti ca banii fac totul.Da, sînt bolnav - cancer <strong>de</strong> prostata cu diseminari -,Nu v-aş mai fi scris dacă nu năvăleaţi cu ciubotele însufletul meu. Se încheie încă un an pornit să mă striveascăsub invidii şi „răutăcisme”. Şi iată că în ciuda duşmanilor revisteimele (pentru că aşa este! Dacă mor cu toţi banii dinlume revista nu va mai apărea aşa) mai rezist. Puteţi să văfinanţaţi produsul găşcos dâmboviţean că tot în urma measunteţi, măcar la numărul <strong>de</strong> vizitatori pe site-ul revistei. Văvăd cum vă împăunţi cu premii şi vă umflaţi buzunarele cuplicuri dolofane şi vă privesc cu îngăduinţă, rugându-mă laCel <strong>de</strong> Sus să se facă dreptate. Nu vă doresc răul dar nici săvă compătimesc la nesfârşit! Are şi toleranţa o limită şi oricât<strong>de</strong> fratern vă <strong>de</strong>claraţi simpatiile faţă <strong>de</strong> această revistă cândvăd că în cont îmi bate vântul, încep să dau pe goarnă şi sămă burzuluiesc. Iar ca primă formă <strong>de</strong> îmbăţoşare a ego-uluimeu vă voi oferi lună <strong>de</strong> lună TOPUL REVISTELOR LITE-RARE DUPĂ NUMĂRUL DE VIZITATORI <strong>de</strong> pe site-ul afe-O scrisoare pierdutăStimaţi cacopatrizi,Pentru conformitate: Liviu Ţiglama tratez la Spitalul Elias (ma opresc sa fac o plecaciune înfata medicilor, asistentelor, infirmierelor si tuturor slujitoriloracestui spital pentru imensa lor dragoste <strong>de</strong> oameni) si nudoresc altceva <strong>de</strong>cît sa ma lasati în pace cu nenorocul, suferinta,spaimele si sperantele mele. Eu stiu sa îndur, vîrstam-a învatat multe, dar am o familie, ru<strong>de</strong>, prieteni pe care-iîngroziti cînd ma îngropati a doua oara în <strong>de</strong>curs <strong>de</strong> saseluni. Va întreb: o faceti din pustiu sufletesc sau din cea maielementara lipsa <strong>de</strong> constiinta profesionala? Apoi, ce bucurieva trezeste suferinta altora? Si, mai ales, pentru ce nevreti dincolo <strong>de</strong> dincolo? Literatura nu cititi, prin urmare nicicartile mele, la film nu mergeti, la teatru nici atît. Îmi închipuicu toata sinceritatea ca nici <strong>de</strong> urît nu ne urîti. Atunci nu încape<strong>de</strong>cît o singura explicatie: sînteti mînati cu biciul <strong>de</strong> patroniivostri sa aduceti stiri ce sa sature asteptarile unuipublic, <strong>de</strong> voi însiva format metodic, <strong>de</strong>-a lungul timpului, caamator <strong>de</strong> telenovele imbecile, senzationalism ieftin, erotismvulgar etc.As mai avea <strong>de</strong>stule sa va spun, dar ma opresc aici,încheind cu fraza unui mare scriitor rus (voi, se întelege, atifi vrut sa fie unul american, dar n-am ce face): „Urît mai traiti,domnilor!“.Fănuş Neagurent fiecărei publicaţii. Dacă nici acesta nu mai este un criteriu,atunci sintagma stimaţi cacopatrizi prin<strong>de</strong> substanţă şicontur nu aveţi <strong>de</strong>cât să vă daţi „poalele peste cap” cât doriţidar a<strong>de</strong>vărul înregistrat electronic nu poate fi contestat. Şiaşa cum topul celor mai forjate versuri a mai potolit cuvărsărealalingvistică a celor mai imberbi creatori tot aşa sper caşi topul revistelor să <strong>de</strong>vină o condiţie şi o prioritate în finanţarea– pe bani publici – revistelor. Nu pot să vă iubescla nesfârşit şi voi să vă bateţi joc, tot la nesfârşit, <strong>de</strong> preţuireamea. Măcar în Istoria literaturii a<strong>de</strong>vărate va exista omenţiune, un<strong>de</strong>va, cândva, care să vă facă <strong>de</strong> râs aranjamentelepracticate <strong>de</strong> voi, în stipendierea revistelor literare.Al dumneavoastră care încă nu vă urăşte,Gheorghe Andrei Neagu4008www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Cezar, prieten dragAlexandru Cetăţeanu(urmare din numărul anterior)Evreul comunist Trotki, tovarasul Stalin, Karl Marx…sunt nume care nu lipsesc din… Memorii. Spre <strong>de</strong>osebire<strong>de</strong> Romania comunista se recunoaste ca si mosierii au fostpatrioti si ca au luptat impotriva cotropitorilor.Iti marturisesc - numai intre noi – nu am fost capabil sacitesc cele patru volume in intregime, dar partial le-am citit.Oare este cineva capabil sa citeasca atata propagandaieftina? Dar sa revin la ce ma doare si tare mult as dori sa stii.Sambata, 12 aprilie ai revenit la Bucuresti pentru a pleca impreunaa doua zi, duminica, la Tirana. M-ai sunat la ora 5dimineata. - “Esti gata, Alex ? Soferul meu vine sa-ti aducamasina. Te astept pe “Silvestru” (strada un<strong>de</strong> aveai o casa,cam in paragina, singura ta “avere” spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> cei pricopsiticare te-au atacat “cu noua ura”). Ma intreb din nou sima voi intreba intot<strong>de</strong>auna: De un<strong>de</strong> atata energie si <strong>de</strong> un<strong>de</strong>atata vointa sa realizezi asemenea performante ? Nu stiucum puteai sa rezisti la atata efort supraomenesc.Ti-a placut actualul oras Tirana(pe care il reve<strong>de</strong>ai dupa 35 <strong>de</strong> ani), inforfota repararii sechelelor lasate <strong>de</strong> dictaturacomunista. Si hotelul un<strong>de</strong> amfost cazati, vis a vis <strong>de</strong> marea Opera, afost pe placul nostru. Nu am avut <strong>de</strong>catsa traversam strada pentru a ajunge lasala un<strong>de</strong> avea sa se <strong>de</strong>sfasoarelansarea cartii tale. Ce lansare <strong>de</strong> exceptie! Stu<strong>de</strong>ntii <strong>de</strong> la teatru ti-au pregatito “glumita”, (un montaj literarpantomimic) pe care nu l-ai asociat binecu poezia ta si le-ai spus-o franc cand aifost invitat sa iei cuvantul. Spectacolultinut <strong>de</strong> cei mai <strong>de</strong> seama solisti ai Opereidin Tirana ne-a dat gata. Incredibiliartisti, incredibila i<strong>de</strong>ea organizatorilor,printre care fostul ministru <strong>de</strong> externe alAlbaniei, Besnic Mustafaj, om <strong>de</strong> litere sieditor. Am simtit totul ca o luare <strong>de</strong> adio,dar atunci… nu intelegeam <strong>de</strong> ce.Privesc cu tristete si nelamurire scurtulclip facut <strong>de</strong> Clara cu aparatul meu <strong>de</strong>fotografiat in timpul lansarii. In scurtamea prezentare, cand am si recitat inlimba engleza poemul tau Rod (! Carneanu-si uita tiparul ei ciudat…), mi-a venit sa zic si am zis, inmod inexplicabil “maestrul Cezar Ivanescu …inca in viata…”cu numai 7 zile inainte <strong>de</strong> nu a mai fi. Parca cineva mi-a soptitla ureche sa ma exprim asa si am regretat instantaneu inmintea mea, reparand cumva cu fraza … “sperăm sa ramanaprintre noi multi ani”, dar, din nefericire, nu a fost asa. In discursul<strong>de</strong> la Tirana, parca tot gandindu-te la moartea pe careai provocat-o “…! ia incearca si cu mine/sa vezi daca fug maibine…! ai consi<strong>de</strong>rat ca intr-o noua reincarnare vei fi unmuzician <strong>de</strong> exceptie si ne vei canta Wagner, Mozart siBeethoven… Ce frumos ai vorbit pasionatilor <strong>de</strong> poezie <strong>de</strong> laTirana, nu voi uita niciodata !Ce s-a intamplat la Bacau este foarte dubios, ca sa zicnumai atat. Dupa ce ne-am <strong>de</strong>spartit seara din DrumulTaberei, in ultima ta sambata pe acest pamant, (19 aprilie) -nu ai vrut sa coboram cu liftul trei etaje, parca pentru a prelungiclipele impreuna - , am vorbit la telefon in fiecare zi, exceptandmiercuri, cand nu ai mai raspuns si m-am ingrijorat.Cand joi dimineata ti-am vazut numele pe telefon, am exclamatcu bucurie: Cezar, scump prieten, esti bine? Dar nu eraitu, cu vocea ta inconfundabila sa-mi spui Da batrane, suntREMEMBERbine… Sau sa-mi spui, asa cum am auzit din gura ta <strong>de</strong>multe ori … nu mor caii cand vor cainii, asa cum mi-ai spussi cand m-ai informat ca vei intra in greva foamei (a 5-a inviata ta). Nu erai tu la telefon, era Clara, fica ta, care disperata,ajunsese la Bacau peste noapte si avea nevoie <strong>de</strong> ajutorpentru Cezar – un medicament numit urochinaza (sauacte plasme) pentru tratament fibriolitic (fibrinolitic). Diagnosticul<strong>de</strong> embolie pulmonara, pe care nu l-am crezut, mi-afost insa confirmat <strong>de</strong> doctorul Dachovici <strong>de</strong> la sectia <strong>de</strong> terapieintensiva. Sunand pe la prieteni, am aflat ca la Iasi segaseau 10 fiole <strong>de</strong> asemenea medicament, cu pretul <strong>de</strong>aprox. 1000 <strong>de</strong> euro flaconul. Eram gata sa le comand, darprietenul nostru comun prof. dr. Manea Pompiliu din Cluj, m-a instiintat ca acest medicament putea avea efect numai inprimele 4 ore <strong>de</strong> la aparitia emboliei, care aparuse miercuri,cand nu mi-ai raspuns la telefon. Disperat si eu, am dat altetelefoane, si asa s-a ajuns apelul <strong>de</strong> ajutor la un nivel inalt,<strong>de</strong> un<strong>de</strong> s-a intervenit sa fii adus la Bucuresti <strong>de</strong> urgenta, cuelicopterul. Dar ca la romani…tocmai atunci (!?) elicopterulunic pe tara ( “! Asta-i tara <strong>de</strong> murit..!” ) trebuia revizuit tehnicsi a ajuns la Bucuresti, la Sp. Floreasca un<strong>de</strong> te-am asteptat“cu sufletul la gura”, tocmai in jurul orei 17.00. Si cu carutaajungeai mai repe<strong>de</strong>… Alt ghinion incredibil. S-au pierdut alteclipe pretioase, care te-au costat – probabil - viata. Vorbindcu dr. Julia Deaconu din Montreal/Canada si cu dr. CalinCaluser din Chicago/USA <strong>de</strong>spre cazul medical CezarIvanescu, am aflat lucruri care m-au ingrozit:In primul rand, anestezia generalase pare ca nu era indicata in cazultau, pentru o operatie minora, <strong>de</strong> numai15 minute. Trebuia facuta o evaluareatenta a riscurilor care puteau sa aparasi trebuia sa fii informat, inainte <strong>de</strong> a se<strong>de</strong>ci<strong>de</strong> ce trebuia facut. Chiar si asa, eraimportant ca dupa operatie sa poti fuma,esential pentru un fumator <strong>de</strong>venit total<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> nicotina. Daca se intrerupebrusc fumatul, pot aparea efecterespiratorii, bine cunoscute <strong>de</strong> medici.Acestea sunt evitate mentinandu-se unanumit nivel <strong>de</strong> nicotina in sange cu unfel <strong>de</strong> tampoane atasate pe piele. Inplus, pacientii in aceasta situatie suntpusi sa sufle intr-un aparat special, pentrua nu face blocaj pulmonar. Dupa cateam aflat, nici una si nici alta nu s-a facutin cazul tau.Familiar cu sectiile <strong>de</strong> reanimare,cand am vazut cum erai masat pentruresuscitare cardiaca ca pe innecati (nuam vazut cand ai fost <strong>de</strong>fibrilat <strong>de</strong> 4 ori,asa cum mi s-a spus) mi-am dat seamaca vei pleca spre alte taramuri si i-am anuntat pe putinii prieteni<strong>de</strong>votati care erau prezenti la spital : Alexandru Micacu sotia, Gelu si Gabriela Cretan, Laurian Stanchescu, DanaAndronie si Miron Manega. Pe Ion Murgeanu, prietenul taudin copilarie, si al meu, din dorinta ta, nu l-am anuntat, <strong>de</strong>teama ca nu va putea suporta marea pier<strong>de</strong>re. Mai greu miafost sa o anunt <strong>de</strong> marea tragedie pe Clara, fica ta iubita,care era pe drum spre Bucuresti – nu a putut sa vina cu elicopterullanga tine, nu permitea protocolul. Daca moareCezar, voi muri si eu…continua sa-mi spuna, plangand in hohote.Ce greu mi-a fost sa-i spun a<strong>de</strong>varut !Te-ai inaltat spre ceruri in ziua Inaltarii. Oare ce vreasa simbolizeze aceasta? De multe ori ne-ai spus – Pentrumine, onoarea este mai presus <strong>de</strong>cat viata. Ai pierdut viatain imprejuri ciudate, dar onoarea ti-a ramas nestirbita. Pentrunoi, cei carete-am cunoscut si pretuit, pier<strong>de</strong>rea este imensa.Iti vom pastra o vesnica amintire !Cu toata dragostea si admiratia,Alexwww.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4009
GHE.SUCHOVERSCHIÎNTRE NINSORI EUN TRENCad fulgi <strong>de</strong> neantpeste arca<strong>de</strong>le visului,între aisberguri <strong>de</strong>gândcurcubee .Şi fulgii <strong>de</strong>vinşoapte <strong>de</strong> ceasornicpeste care cad picături<strong>de</strong> noapte din glasul celestal amurgului .Şi din ceasornic un trenva porni spre alte himere ,oprind în gara un<strong>de</strong> va ningecu fulgi <strong>de</strong> zori .TU VERTICALDe-ar fisă mi se împlinească un visînaintea sfârşitului ,aş prin<strong>de</strong> fericirea <strong>de</strong> tălpiîn zboru-mi spre cer ,dacă m-aş preface în litera T .Aş ridica, atunci, braţeleîn forma literei Uşi n-aş mai fi eu<strong>de</strong>cât TU vertical ,<strong>de</strong>venind diapazonîn mâna Lui Dumnezeu .FERESTREÎn loc <strong>de</strong> aripiFerestre <strong>de</strong>schid gândurilorSă zboare spre alte gânduriDin spatele altor ferestre ,Uniţi în iubirea <strong>de</strong> gânduriLa fel ca iubirea între ferestreDeschise una spre altaPe întreaga planetăŞi între planete ce se rotescDintr-o iubire stelară ,Când întreg universul e un gândÎn formă <strong>de</strong> inimă , <strong>de</strong>venită şi eaO fereastră .RONDELUL UNUI GER DENEPĂSAREAu îngheţat în manuscrise rugăminţi .În letargii vin ierni <strong>de</strong> nepăsareCând rana ta pe celălalt nu-l doare,Mai fulgeră îndoiala prin credinţi .Din setea ce inundă-n verile fierbinţi,S-a stins în i<strong>de</strong>al acea ardoare.În letargii vin ierni <strong>de</strong> nepăsare.Au îngheţat în manuscrise rugăminţi.E-atâta ger în plânsul ochilor cuminţi !Până şi Atlas mişcă globul din lentoare !Creştinii ce-au dat jos din calendare,Ori au uitat în Sinaxar <strong>de</strong>-atâţia sfinţi ,Au îngheţat în manuscrise rugăminţi .POEZIEDIMA ZAINEADin clipăBanca era acolo…In parcul cu nimenidoar eu si crângul cu păsări.Rătăcităatenţia era un preludiu cu stoicul.O creangăcu plasă <strong>de</strong> putredîmi fixa ochiulpe un paianjăn robind o furnică.Mişcarea acerbă <strong>de</strong> viaţăîmi torsiona un erotism neştiut.Frunzele îmi şifonau prezentulcu freamăt <strong>de</strong> rusine.Stingher<strong>de</strong>stinul se pudra cu poveţecitite (in mod sigur) într-o cartecu pagini virgine.IntimitateIn odaia clipeiîntroieniri <strong>de</strong> NoiTăcerea…un dans <strong>de</strong> ochi aprinşise mărturiseste-n priveghi<strong>de</strong> spaţiu.Intr-o şuviţă neştiutăgesturi <strong>de</strong> furtunăşi-n pleoape ...fluturi ne golesc <strong>de</strong> aer.Un scârţâit <strong>de</strong> uşăne fură clipaşi tu te ţii <strong>de</strong> fustăca <strong>de</strong> un necaz aiureaIn trecereUmbletul meuculoarea salcâmilorcu bănuţi <strong>de</strong> aurşi a bătrânilorcu surâsuri <strong>de</strong> soare.Pasul meuo mănuşă <strong>de</strong> sufletşi gandurile – plopicu singurătăţi cuibărite.În buzunarul hainei melefotografii <strong>de</strong> cântecTu ...silabă discretăErotismInconştientul în paşi<strong>de</strong> rutină mă îngână – silabe.Biblioteca… un raft curufe uscate <strong>de</strong> gerîmi rimelează ochiicu lămpi <strong>de</strong> vis.Tu lângă rochieridici în stele unumeraş cu iluziişi oprelişti virgine.Un licăr cu tuşe <strong>de</strong> hipnozăîmi tun<strong>de</strong>pletele ruinei - străfulger.I.D. SICOREFulgerări* * *n-am să plecniciodată din minecu mâna goalăliniştea şi curajuln-ar mai folosi celui rămas.drumul acestaînspre un<strong>de</strong>va<strong>de</strong> un<strong>de</strong>vamă oboseştel-aş preferaînspre minedin mine.nu mi-e teamă<strong>de</strong> tine moarte* * ** * ** * *Marquezavea dreptate:tu nu vii cu bătrâneţea,ci cu uitarea.„mea culpa”„nu uita în vremuri grele să-ţipăstrezi mintea limpe<strong>de</strong>” (Horaţiu)„o, Doamne- Dumnezeul meu cel rătăcit!”–reproşa Ţvetaeva cu amărăciune,cu asemenea suspine Doamne nu eştifericit…durerile-s dureri oricând şi orişiun<strong>de</strong>;peste tot prăpădul îi la fel –oamenii la fel plâng pe pământ,mă iartă Doamne – ţi-o spune un fi<strong>de</strong>l;prea rar şi tu-ţi respecţi datul cuvânt!… să ai şi tu o muză păcătoasăşi-n cer să fie pârâciune? –Părinte, <strong>de</strong>stinul cine ni-l tot coasepe margini cu <strong>de</strong>şertăciune?…şi tu te superi, Doamne sfinte –motive ai chiar şi cu mine:hrănitu-m-am <strong>de</strong>s din cuvintecând faptele ţipau în sine…4010www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
,,Umbre <strong>de</strong> scriitori peprispa Mehadiei”Alexandru JebeleanuREMEMORĂRI,,90 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> la Unirea ceamare” (II)Gheorghe MinulescuPaşi… paşi… Răsună pe potecile pădurilor, pe ValeaCernei, pe uliţele Mehadiei. Ascult prin timp paşii lui Nicolae Stoica<strong>de</strong> Haţeg, primul cronicar al Banatului, paşii istoricului italianFrancesco Grisellini cu admiraţie pentru acest neam, înrudit cucetăţenii Romei, paşii lui Vasile Alecsandri, care <strong>de</strong>scoperise unizvor pentru “Fântâna Blanduziei”, paşii lui Nicolae Iorga…Într-o vară m-am întâlnit pe malul Cernei, cu MihailSadoveanu, care îndrăgise, aceste locuri si oamenii lor. Într-un interviu,la întrebarea dacă ve<strong>de</strong> asemănări între Banat şi Moldova,a răspuns:- Da, adânci asemănări. Am scris, mai <strong>de</strong>mult, un articol în“Viaţa Românească” în care arătam cuvinte şi datini comune…Mai este apoi <strong>de</strong>licateţia şi poeticul care în Moldova a tâşnitîn literatură, iar la dumneavoastră s-a cristalizat în neîntrecutelecreaţii muzicale.Din Mehadia a plecat şi criticul <strong>de</strong> artă, ziaristul şi profesorulGrigore Ion, consecventul prieten al lui Camil Petrescu, primulredactor al revistei “Banatul”, care îl avusese colaborator şi pe LucianBlaga.V u i t o a r eCerna, <strong>de</strong> la poetulanonim, rare a cântatpe Iovan Iorgovanîntruchipat încelebre sculpturi <strong>de</strong>cărăşeanul RomulLa<strong>de</strong>a, câţi cântăreţiai mai avut?Îmi amintesc <strong>de</strong> IonMinulescu, cunelipsitul lui fular şicu gesturi teatrale. Ţi-a recitat aci, pe mal, versuri patetice,regăsindu-şi lângă Cerna, pacea sufletească, atunci când războiultulbura cerul şi scormonea cu bombe străzile Bucureştilor.“Peste fe reastra meaDe la hotelMă cert mereu cu murmurul rebelAl CerneiApa binecuvântatăCe-mi limpezeşte mintea tulburatăDe tot ce nu se poate ştiCa-ntr-un etern A fi sau a nu fi.”Cu Eusebiu Camilar am suit pe Domogled, într-un Mai cumagnolii înfloriţi şi cu frunziş proaspăt în toţi arborii. Citise, cu o ziîn urmă, povestirea “La poalele Domogledului , apărută în revista“Orizont”. Viperele năvăliseră din crăpături, un<strong>de</strong> hibernaseră întrerocile calea roase, alergând vesele, sau flămân<strong>de</strong>, pe poteci şi printufişuri. Era timpul când păsările îşi chemau perechea, înfrumuseţându-şicântecele.Peste toate răzbea cucul, trezind întreaga pădure dinamorţire şi, parcă, se consi<strong>de</strong>ra un dirijor al concertului, ce ni-ldă<strong>de</strong>au aripatele îndrăgostite. Scriitorul Eusebiu Camilar, încercândsă se dove<strong>de</strong>ască mai voinic <strong>de</strong>cât noi, care-l însoţeam, se avântamereu în fruntea coloanei, bombându-şi pieptul ca un păun. Numaiun cuc năzdrăvan l-a <strong>de</strong>terminat să se oprească la rădăcina unui arbore.Cu sentimentul <strong>de</strong> primăvară al unui copil, membrul corespon<strong>de</strong>ntal Aca<strong>de</strong>miei, voia să vadă un cuc cântând. Darnăzuroasa pasăre, simţise paşi străini <strong>de</strong> la distantă. Când omul s-a oprit sub bolta frunzoasă pasărea şi-a încetat chemarea. Am stat,aşteptând cu nerăbdare, dar cucul tăcea cu încăpăţânare. Până neavăzut, din ascunzişul lui, pierind. Atunci a început din nou să răsunepădurea: cu-cu, cu-cu… Camilar se întoarce, zâmbind:- Ticălosul!Paşii omului se auziră iar şi, bătând poteca spre pisc. Dupăun an <strong>de</strong> zile, omul robust care urca voiniceşte pe potecile munteluiDomogled, în vara lui 1965, s-a contopit cu Universul, aşa cum prevestea.El, la numai 56 <strong>de</strong> ani. Paşi…paşi… Răsună pe potecilemunţilor, sau în amintire? În dimineţile toamnei, cu <strong>de</strong>aluri înveşmântateîn bruma sclipitoare, pătată <strong>de</strong> viorintul brânduşelor,puterile fermecate, ale lui Hercule sau ale lui Iovan Iorgoavn,trezesc paşii umbrelor din adânci <strong>de</strong>părtări.1918, noiembrie 11(24), PlugovaPROTOCOLLuat la 11-lea Noemvrie 1918 s.v. în adunarea naţională alocuitorilor români din comuna PlugovaAdunarea naţională a locuitorilor din Plugova adunându-sesub cerul liber înaintea sfintei biserici un<strong>de</strong> neobositul preot alMehadiei, Coriolan Buracu în absenta preotului local care e bolnavţine o vorbire plină <strong>de</strong> însufleţire în care arată adunării naţionalehotărârile înaltei noastre stăpâniri naţionale române din Ungaria şiTransilvania purce<strong>de</strong> la sfinţirea drapelului naţional român, apoiprovoacă adunarea a să constitui în Consiliul naţional român.Adunarea naţională cu unanimitate alege <strong>de</strong> preşedinte alconsiliului român pre preotul locului Trifon Adamescu iar <strong>de</strong> notar preînvăţătoriul Nicolae Vlăducean iar ca membri ai consiliului pre DomnulIoan Rădulescu, Dănilă Tabugan, Luca Drăgulescu, Ilie Grozavescuşi Constantin Adamescu.Consiliul ales <strong>de</strong> adunarea naţională <strong>de</strong>pune jurăment prescris<strong>de</strong> consiliul naţional român central înaintea adunării naţional localesub salvele gar<strong>de</strong>i din Mehadia.Fiind <strong>de</strong>faţiă garda naţională din Mehadia dinpreună cuviteazul ei comandant Grigorie Ion, dânsul explică adunării naţionaleord. ce să refer la înfiinţarea gar<strong>de</strong>lor naţionale române în urma căreiexplicări să alege garda naţională româna a com. Plugova cu comandanţiiei locali subofiţeri Pau Drăgan şi Iancu Grozăvescu, carevor primi ord. comandanţilor superiori Iovan Domilescu sau direct princomandantul gar<strong>de</strong>i naţionale rom. Al Mehadiei.Garda se compune din toţi bărbaţii <strong>de</strong> 18 până la 50 ani fără<strong>de</strong> plată, care fiind toţi <strong>de</strong> faţiă <strong>de</strong>pun jurământul prescris <strong>de</strong> înaltanoastră stăpânire rom. din Ungaria şi Transilvania.Cu autentificarea protocolului se implenipotenţiază preşedinteleşi notariul consiliului, iar din partea gar<strong>de</strong>i suboficierii comandanţi.Ds.Nicolae Vladuceanu m.p. Trifon Adamescunotoriul consiliului m.p. preş. consiliuluiPau Dragan m.p.Iancu Grozăvescu m.p.SubpficieriCum se consuna cu originalul se a<strong>de</strong>vereşte.Nicolae Vladuceanu m.p. Trifon Adamescunotoriul consiliului m.p. preş. consiliului* Arh. St Bucureşti, Fond Consiliul Naţional Român, Caransebeş,dosar 39 / 1918, f. 1 (original).Ca peste tot în Banat şi la Plugova oamenii adunaţi „sub cerulliber în faţa sfintei biserici” au cinstit drapelul tricolor şi au ales pe ceimai buni dintre ei în Consiliul naţional român şi garda naţională.Cu respectul cuvenit tuturor aleşilor, voi face în continuarevorbire numai <strong>de</strong>spre învăţătorul Nicolae Vlăduceanu şi subofiţerulPau Drăgan.„Dascalu’ al bătrân” cum îl numeau părinţii şi bunicii noştri peînvăţătorul Nicolae Vlăduceanu a fost, putem spune fără exagerare,venerat <strong>de</strong> concetăţenii săi. La orice încercare <strong>de</strong> a vorbi <strong>de</strong>spremeritele altor cadre didactice primeai, <strong>de</strong> la toţi interlocutorii acelaşirăspuns: „ca dascalu’ al bătrân nu se mai naşte”.Cu tact, răbdare şi perseverenţă a şcolit generaţie după generaţie<strong>de</strong> plugoveni, predând apoi ştafeta fiicei sale „doamna Neli”,care a moştenit în mare parte calităţile părintelui sau. Şi, poate nu întâmplătornepoata „dascălului al bătrân” şi fiica doamnei Neli a fostsoţia regretatului scriitor Ion Florian Panduru.Pe subofiţerul Pau Drăgan numai puţinătatea studiilor l-auîmpiedicat să avanseze în ierarhia militară după ce a primit, <strong>de</strong> lareprezentantul împăratului, 3 <strong>de</strong>coraţii şi onorul regimentului pentrufaptele sale <strong>de</strong> arme.Om hotărât şi consecvent, nu a acceptat niciodată compromisulşi nu a abdicat <strong>de</strong> la principiile sale. Cât a trăit a avut motive săse mândrească cu urmaşii săi.În concluzie putem spune că unirea s-a făcut cu aportul unoroameni care au crezut sincer în ceva şi s-au străduit ca acel ceva săfie preluat <strong>de</strong> urmaşi.Ei, şi mulţi alţii ca ei, merită respectul nostru şi pentru eleganţacu care au evitat asocierea cu nonvalorile, ştiind că viitorul nu poatefi mai bun dacă-l construieşti cu „prefabricate” sau cu lozinci.Cei care au trăit cu lozinci au lăsat în urma numai lozinci.Stau mărturie cei peste 40 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> „aflare în treaba” cumspunea remarcabilul român care a fost Petre Ţutea.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4011
DEZVĂLUIRI99 anotimpuri fără NichitaÎN ZIUA NUNŢII, AM VRUT SĂ SPARG O VI-TRINĂ ŞI SĂ FUR LUMINASe spune că furtul <strong>de</strong> inimi şi <strong>de</strong> cărţi nu se pune lasocoteală, fiindcă e ca şi când ai vrea să furi lumina.Când am citit articolul distinsei poete Cleopatra Lorinţiu<strong>de</strong>spre Gheorghe Tomozei – traducător, în care am aflatcă poetul meu predilect din tinereţe a tradus două poeme,pe care acum, poeta le-a pus la dispoziţie interesaţilor <strong>de</strong>opera acestui uriaş poet – mi-am adus aminte cu un surâsamar <strong>de</strong> o veche „patemă” <strong>de</strong> tinereţe: aceea <strong>de</strong> a-i cultiva custăruinţă pe iubiţii mei, poeţii, în toate ale lor bijuterii sau „maşinăriiromantice”.Mărturisesc. Confiteor. Chiar dacă nu discret, dindărătulunei site mărunte şi dreptunghiulare, care separă celedouă persoane aflate în discuţii şi sfaturi <strong>de</strong> taină, la confesional,penitentul şi cel care acordă <strong>de</strong>zlegări şi iertări „in nomineChristi”.Dar eu mărturisesc ACUM, în faţa întregii lumi virtuale,ceea ce e cu mult mai năpăstuitor, în clipa mea <strong>de</strong> graţie,când miam câştigat o brumă <strong>de</strong> prestigiu în faţa plasmei, maibine zis în faţa propriei mele persoane, ceea ce ar fi trebuitsă mărturisesc mai <strong>de</strong>mult, încă <strong>de</strong> acum 34 <strong>de</strong> ani. Oricum,la confesional e mai uşor, fiindcă nu ţi se ve<strong>de</strong> faţa, nu şi secere să-ţi <strong>de</strong>clini i<strong>de</strong>ntitatea şi nici să semnezi, <strong>de</strong>ci se poatepăstra anonimatul perfect, nu te ştie <strong>de</strong>cât preotul şi Dumnezeu.Tocmai <strong>de</strong> aceea, fiindcă vreau să-mi crească prestigiulîn faţa Divinei Feţe, pe măsură ce mă micşorez, pânăaproape <strong>de</strong> pieirea graiului în faţa oamenilor. Ceea ce mi separe cu mult mai anevoie şi mai năpăstuitor.Aşadar, am făcut (cine nu, să arunce cu piatra!) – <strong>de</strong>stuleerori voite şi nevoite în viaţă – poate prea multe! Şi continuisă fac, parcă şi mai şi…Supun această faptă ju<strong>de</strong>căţii publice şi mi-o asum,cu toate consecinţele.Era în februarie 1974. Tocmai fusesem mireasă cu onoapte înainte. O mireasă foarte tristă, aşa cum reiese din fotografiilealb-negru. Îmbrăcată în rochie lungă, albă, din dantelăfină, cu pantofi cu toc cui, albi şi ei, cu mănuşi <strong>de</strong> dantelăpână la cot, în acelaşi ton şi cu dia<strong>de</strong>mă pe cap, care mi sestrâmba mereu, fiindcă nu fusese făcută pe măsură. Îmi erafoarte, foarte frig, <strong>de</strong>şi aveam o haină aruncată pe umeri. Dar<strong>de</strong>! mireasa trebuie să suporte orice în noaptea aceea <strong>de</strong> pomină.Nu mi-au plăcut niciodată nunţile. Spun acest lucru<strong>de</strong>şi aş putea şoca 99 la sută din femei care visează, încă <strong>de</strong>când sunt copile, să fie mirese frumoase. Eu n-am visat. Viselemele erau altfel colorate. Dar, a trebuit, se impunea, casă facem pe placul părinţilor. În zori, după ce nunta s-a spart,am pornit cu cele câteva ru<strong>de</strong> rămase treze, cu un bărbatnou-nouţ, cu soacră (mai veche!), naşă, naş, căţel, purcel şidomnişoare <strong>de</strong> onoare, fireşte, la fotograf, la pozar, să ne imortalizeze,aşa superbi şi obosiţi, încercănaţi şi mahmuri,după o noapte <strong>de</strong> nuntă, în care, (ciudat şi <strong>de</strong> necrezut pentrumine!) chiar eu fusesem mireasa. (Sau poate sosia meape care o trimiteam uneori să-mi rezolve treburile care-midisplăceau?). Oricum nu are importanţă. Cred totuşi că erameu.Ne aflam pe o străduţă din Oraşul Unirii, municipiulFocşani, stradă din apropierea alteia, principale, cu nume impozant:Ştefan cel Mare, un<strong>de</strong>, la nr. 43 locuia Firica, soacramea <strong>de</strong> atunci.4012Şi fiindcă eu <strong>de</strong>testtămbălăul, circul, chiuiala şi i-am rugat să nu facă zgomotpe stradă, mergeam repe<strong>de</strong>,înfrigurată, pe un trotuar îngust,pavat cu pietre mari,pătrate. Am trecut la un momentdat pe lângă o vitrină încărcată<strong>de</strong> cărţi. Şi, brusc, mam oprit, cu ochii drept în fotografiaartistică a poetuluimeu preaiubit, care era postatăpe coperta întâi a uneicărţi, <strong>de</strong> al cărei titlu m-am îndrăgostitsubit. Aşa păţeam Cezarina Adamescuatunci mereu (aşa păţesc şiazi!): mă îndrăgosteam <strong>de</strong>obiecte, nu pentru valoarea lor, <strong>de</strong> chipuri, <strong>de</strong> voci, ca să numai vorbesc <strong>de</strong> frunze, <strong>de</strong> copaci, <strong>de</strong> animăluţe şi <strong>de</strong> păsări…Era cartea lui Gheorghe Tomozei, nou-nouţă, „Maşinăriiromantice”, pe un fond grei-bleu şi fotografie alb-negrusau sepia.E <strong>de</strong> prisos să spun că era duminică dimineaţă, laprima oră, când toţi oamenii cumseca<strong>de</strong> încă dorm sau săvârşescceremoniile <strong>de</strong> dimineaţă.Eu însă, nu mă lăsam dusă, privind la Prinţul Tom şi la„Maşinăriile” lui „romantice”, volum consistent, ediţie antologică<strong>de</strong> autor, apărută chiar atunci la Editura Eminescu.Voiam cartea cu orice preţ. Uitasem <strong>de</strong> mire, <strong>de</strong> nuntă,<strong>de</strong> oboseală, îl voiam pe el. După ce s-au zgâit în vitrină, neînţelegând<strong>de</strong> ce nu vreau să merg mai <strong>de</strong>parte, m-au <strong>de</strong>păşitnuntaşii, la o distanţă apreciabilă, tot întorcându-şicapetele îndărăt şi strigându-mă, exasperaţi, fiindcă ajunseserăla prăvălia fotografului şi n-aveau mireasă, să facem„poze artistice” – poze care au rezistat cu muuuuuuult maimult <strong>de</strong>cât mariajul nostru – <strong>de</strong>strămat la nici opt luni dupăaceastă întâmplare numită nuntă.Nu mă înduram cu nici un chip să mă urnesc din loc,<strong>de</strong>şi n-am fost niciodată un copil răzgâiat, dimpotrivă. Şiatunci mi-a încolţit în minte (un<strong>de</strong>, în altă parte?) un gând criminal:să sparg vitrina şi să fur cartea. Era singura soluţie. Cuorice risc! Mă uitam chiar în jur după un cataroi potrivit ca sănu-mi murdăresc rochia superbă - şi inutilă! – pentru săvârşireainfracţiunii.Noroc că n-am găsit. Dar tot n-am plecat din faţa vitrinei,fiindcă mă apucase o stare <strong>de</strong> disperare vecină cu <strong>de</strong>presia.Firica s-a întors după mine, şi, când a înţeles <strong>de</strong>sprece-i vorba, fiindcă eu îi explicam printre suspine, că nu plec<strong>de</strong> acolo fără Gheorghe Tomozei, mi-a promis solemn că miocumpără a doua zi şi mi-o trimite imediat acasă, în Galaţi,fiindcă noi trebuia să plecăm numai<strong>de</strong>cât în acea zi, a douazi mergeam amândoi la serviciu.Iar pe atunci nu erau atâtea curse rapi<strong>de</strong>, erau unulsau două trenuri pe care, dacă le pier<strong>de</strong>ai, nu aveai încotroşi trebuia să mai aştepţi o zi.Numai aşa m-a liniştit Firica, să-i <strong>de</strong>a Dumnezeu sănătate,dacă o mai fi trăind. M-am lăsat înduplecată. Astadupă ce m-a făcut „tra-la-la”. Dar oricum mie nu-mi păsa,eram obişnuită. Mi-a zis că nu sunt normală (Nici acum nusunt prea „normală”, în accepţiunea comună, dar diferenţaeste că, eu recunosc!)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
DEZVĂLUIRITrebuia însă imediat să salvăm aparenţele. Şi la salvataparenţele, aveam o experienţă grozavă. Mereu trebuiasă salvez ceva.Aşa că, trasă <strong>de</strong> mânecă, am mers la fotograf, un<strong>de</strong>am ieşit, bineînţeles, oribil, fiindcă mi se ştersese tot machiajul<strong>de</strong> la lacrimi şi părul mi se întinsese <strong>de</strong> la umezealaacelei zile reci <strong>de</strong> februarie.Ici-acolo se mai adăposteau pe lângă trotuar, pospaiuri<strong>de</strong> zăpadă, spulberată în ajun.Firica s-a ţinut <strong>de</strong> cuvânt. Peste o săptămână aveamcartea. Şi fiindcă eram în anul II la teatru la Şcoala <strong>de</strong> artă,având ca profesori, pe eminenţii actori, <strong>de</strong> pioasă amintire:Dumitru Pâslaru, Eugen Popescu-Cosmin şi Lucian Temelie,la repezeală am şi învăţat cel puţin jumătate <strong>de</strong> carte pe <strong>de</strong>rost, cu interpretare, în regulă. Mai ştiu şi azi fragmente lungidin poemele: „Galben, ora, septembrie”, „Domnişoara Gelsomina”,„Altair” şi altele. Când îmi plăcea un poet, meteahnă<strong>de</strong>prinsă încă din prima copilărie, îl învăţam pe <strong>de</strong> rost în totalitate.Şi acest „Suav anapoda” poet, mă fascina, mai multchiar <strong>de</strong>cât prietenul lui ne<strong>de</strong>spărţit, Bătrânul Nichita, Nini,pe care nu-l înţelegeam atunci pe <strong>de</strong>-a-ntregul. Dar fiindcăerau aşa buni prieteni, m-am hotărât să-i iubesc la fel. Treacă<strong>de</strong> la mine, mi-am zis.Tomozei însă, se plia perfect pe structura mea sufletească.Această iubire a ţinut, pot spune, preţ <strong>de</strong> o viaţă. Şiacum îl iubesc, poate mai mult. Am făcutsute <strong>de</strong> „Călătorii cu dirijabilul” său – pe aripileînchipuirii.Zece ani mai târziu, semn că nimicnu e întâmplător, am participat la concursul<strong>de</strong> creaţie şi interpretare, la primul FestivalNichita Stănescu, organizat la Ploieşti, în zilele13-15 <strong>de</strong>cembrie 1984, în care amfitrionulera tot Gheorghe Tomozei care l-aomagiat cu lacrimi şi cu emoţie vădită.Tot atunci am văzut-o şi pe TatianaStănescu şi pe cele două surori ale lui Nichita.Eu am pregătit în<strong>de</strong>lung un recital <strong>de</strong>aproape jumătate <strong>de</strong> oră cu recuzită, costumeşi mişcare scenică. Îl începeam la microfon,încă din culise, pe versurile luiGheorghe Tomozei, apărute nu <strong>de</strong>mult: „Îngeriiscriu articole <strong>de</strong> legi/ ori cioplesc săgeţi/iar în pauza <strong>de</strong> prânz/ ling sare.// Eipatronează cu inclemenţă/ uzinele <strong>de</strong> acecu gămălie,/ fierb rachiu <strong>de</strong> crini în alambice/şi se trezesc întrebând câteodată:/Oare ce-o mai fi făcând poetul Nichita Stănescu?”Urma apoi recitalul „Nichita, Azi… Ca o pasăre Ibis” –recital în care nu mai eram eu, ci cu totul alta. Mă <strong>de</strong>dublam,mă confundam, mă miceam şi mă înălţam, o dată cu versurilelui, aşa încât, erau cum nu se poate mai a<strong>de</strong>vărate cuvintele:„Nu cum sunt eu sunt eu/ ci cum eşti tu/ sunt eu./ Unfel <strong>de</strong> tu sunt eu/ pe care nu l-ai mai lăsat/ să fie eu”. Se împlineaun an, <strong>de</strong> când, cel care semna „Nichita, AZI” – îşisemnase <strong>de</strong> fapt, Dreptul la Nemurire. Păstrez şi acum câtevapostere uriaşe, dintre care unul îl întruchipează pe Nichitaîn tricou cu dungi orizontale, cu braţele larg <strong>de</strong>sfăcutepentru a cuprin<strong>de</strong> în ele şi a îmbrăţişa – spirit generos – întreguniversul.Discul cu vocea lui inimitabilă şi muzica lui AugustinFrăţilă, l-am ascultat <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ori. Noroc că am acuma CDulcare reproduce fi<strong>de</strong>l, discul iniţial.Şi se organizaseră câteva zile <strong>de</strong> festival ploieştean, încare muzica, poezia, dansul, imaginea – toate <strong>de</strong> cele maibune calitate, treceau dintr-o stare în cealaltă, ca într-o sfântăentropie a Luminii.Teatrul <strong>de</strong> Stat din Ploieşti a dat un spectacol omagialunic, pregătit pentru această comemorare la nivel naţional.Nu-mi amintesc să mi se fi uscat obrazul, să-mi stealacrimile într-un loc, ori palmele să mi se odihnească dinaplauze. Lacrimi şi aplauze, atât puteam eu să dărui atunci.Sigur că am vorbit (cu un curaj nebun! ceea ce nu măcaracterizează) – în acele zile şi cu Gheorghe Tomozei. I-amspus că sunt o fată puţin „tra-la-la” care am adunat într-undosar gros <strong>de</strong> 10 cm. toate tăieturile din ziare, nu numai <strong>de</strong>spreNichita, dar şi <strong>de</strong>spre prietenii lui. Adică, ceea ce făcuseel cu primul Album Memorial –Nichita Stănescu. Însă el aavut acces la Arhiva Naţională şi la o sume<strong>de</strong>nie <strong>de</strong> mărturiiale oamenilor <strong>de</strong> cultură. Eu m-am limitat la revistele culturale.Dar albumul era superb – (mai târziu aveau să apară şialtele). Mi se scurgeau ochii după el.Ei bine, şi, la unul din acele standuri în care se vin<strong>de</strong>audiscurile, albumele şi alte volume <strong>de</strong>-ale lui Nichita, antumeori apărute postum, cu îmbulzeală şi dat din coate peputere, fiindcă numărul albumelor era limitat – cred că unprim tiraj – m-am îmbrâncit bine să ajung în faţă şi fiindcă totnu aveam bani în buzunar <strong>de</strong>cât pentru trenul <strong>de</strong> întorsacasă, m-am hotărât pe loc să-l fur.Am săvârşit faptul. Am reuşit! Ceea ce nu reuşisem cuzece ani în urmă la nunta mea, am reuşit acum. Nici n-a fostaşa <strong>de</strong> greu, cum îmi închipuiam, premeditând, stând pemarginea muşuroiului <strong>de</strong> oameni care se îmbulzeau ca lagrămada <strong>de</strong> rugby, să „apuce” un volum Nichita.Eu am întins doar mâna, mi s-a datunul să-l studiez, să-l răsfoiesc, să-l cumpăr.Şi l-am tot studiat până l-am furat!N-aş fi plecat fără el <strong>de</strong> acolo, în ruptulcapului. Mai <strong>de</strong>grabă m-aş fi întors pe jos<strong>de</strong> la Ploieşti, ca să pot spune, parafrazândcelebra zicere românească: „A întors-o cala Ploieşti”, <strong>de</strong>şi are altă conotaţie.Acum, când scriu, îmi dau seama ceimportanţă covârşitoare dă<strong>de</strong>au oameniicărţilor, la acea veme. Se stătea la rând, <strong>de</strong>vin<strong>de</strong>au pe sub mână. Trebuia să ai cunoştinţeserioase ca să prinzi un Marin Preda,un Sorescu, să nu mai vorbim <strong>de</strong>spreAdrian Păunescu. Şi eu, care eram reginăpe un popor <strong>de</strong> cărţi, pe un popor <strong>de</strong> cuvinte(e a<strong>de</strong>vărat, pe un scaun din lemn, cu speteazăcurbată!) al Bibliotecii si<strong>de</strong>rurgice gălăţene,ştiam ce înseamnă să faci rost <strong>de</strong> ocarte bună.Oricum, n-aş mai fi lăsat volumul din mână nici cu poliţiagării ( Ploieşti Nord, Ploieşti Sud – tot aia!).Aşa se face că…am plecat pur şi simplu cu albumul înbraţe, ca şi când nimic nu s-ar fi întâmplat, parcă nu eravorba <strong>de</strong> mine, nici usturoi nu mâncasem, nici guriţa nu-mimirosea. Atunci mi-am dat seama cât <strong>de</strong> uşor se fură ceva.Asta după ce mângâiasem volumul ca pe un odor <strong>de</strong> preţ, îlsărutasem cu ochii, mă bucurasem (cu o bucurie temătoareca atunci când ţii în mâini o comoară şi ţie frică să nu ţi-o furecineva). Deh! Hoţul <strong>de</strong> hoţ se teme!Dar şi hoţul neprins este om cinstit! Am plecat, nimeninu m-a strigat, nu m-a întrebat, nu m-a admonestat. De altfelnici nu ştiu cum aş fi reacţionat. Era ceva inedit pentrumine exceptând episodul cu vitrina care ascun<strong>de</strong>a „Maşinăriileromantice”.Nici n-avea cum să mă observe nimeni, fiindcă toţierau atenţi la cărţile acelea preţioase. Mă tru<strong>de</strong>am să par nepăsătoare.Însă o bucurie tainică îmi năvălea în obraji, dogorindu-mi-i.Să fi fost ruşine? Nu voiam să recunosc. Să fifost bucurie, remuşcare, teamă, dorinţă, mai puternice <strong>de</strong>câtraţiunea? Toate la un loc.(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4013
Nu-mi pot imagina să <strong>de</strong>vin un singuratic pe o insulă pustie.Şi asta <strong>de</strong>oarece mi-ar lipsi muzica. Trăiesc mult în companiamuzicii care mă inspiră în tot ceea ce fac şi îmi prelungeşte bucuriavieţii. Mi-ar putea oare ţine loc <strong>de</strong> muzică foşnetul unei păduri,adierea vântului sau zgomotul unor valuri închipuite? Eu unul nuprea cred. Cu astfel <strong>de</strong> armonii sonore mă pot împăca doar o perioadăscurtă <strong>de</strong> timp. Muzica naturii este, <strong>de</strong>sigur, ca un aliment,dar într-atât <strong>de</strong> frugal încât nu mi-ar putea ţine loc <strong>de</strong> hrană spirituală.Cea creată <strong>de</strong> om însă este mai apropiată <strong>de</strong> inima mea. Îmiînchipui mereu că un semen <strong>de</strong>-al meu a vrut să-mi transmită unmesaj magistral, o stare sufletească <strong>de</strong> natură afectivă, o parte dinceea ce el este, din preocupările, din gândurile şi i<strong>de</strong>ile lui. Este caun mod sublim <strong>de</strong> vestire <strong>de</strong> la distanţă şi se ridică la înălţimea celuimai <strong>de</strong>săvârşit mod <strong>de</strong> comunicare.Cred că muzica există pentru că există şi cei <strong>de</strong> lângă noi.Ea este o artă unificatoare, <strong>de</strong>scoperă sufletele şi le împreunează.Muzica îmi arată repere şi înălţimi noi. Înlănţuirea aceeaminunată <strong>de</strong> sunete ingenios armonizate îmi spune cum şi ce săreflectez. Tonusul melodic îmi umple recipientele spiritului, îmi înlocuieştesubiectele şi-mi întoarce cuvintele precum un acumulatoralimentat <strong>de</strong> energia solară. Desigur, mă refer la muzica aceea sublimăpe care o acceptă inima mea.Simţul muzical se abate asupra mea ca o impresie din exteriorcare referă tot ceea ce este armonios, melodios. Cred căacest simţ a existat mereu în mine. Lipsa lui m-ar fi făcut probabilsă mă simt oarecum jenant.Cred că puterea muzicii asupra mea se împlineşte prinaceea că se adresează direct spiritului meu. Prin natura ei vibratorieîmi induce stări sufleteşti <strong>de</strong>osebite. Vibraţia o simt prin tot corpul,se sincronizează cu mine şi-mi aminteşte permanet <strong>de</strong> versulbacovian din poemul Largo: “Muzica sonoriza orice atom”.Sub tutela armoniilor muzicale lumea îmi pare schimbată.Ea nu mai este la fel <strong>de</strong> ostilă, se apropie <strong>de</strong> mine ca şi când rezonanţaei ar izvorî direct din inefabilul râvnit <strong>de</strong> mine. Schopenhauerobişnuia să spună că: “Dacă ne-ar reuşi să reproducem <strong>de</strong>taliat înnoţiuni ceea ce exprimă muzica am căpăta o <strong>de</strong>plină şi suficientăexplicare a lumii”.Uneori muzica se manifestă precum o scânteie careaprin<strong>de</strong> focul din suflet. De aceea mă simt dator să-i dau dreptatelui Beethoven care susţinea ceva asemănător.Cred că muzica este unul dintre cele mai minunate daruri4014Muzica - poezie a sufletuluiÎn primul rând domnul scriitor Gheorghe Neagu ni i-aprezentat pe colegii dumnealui, tinand un mic discurs <strong>de</strong>spreuniversul literaturii, după care noi cei prezenţi (elevi) am fostinvitaţi să prezentăm diferite creaţii.Această întâlnire cu membrii cenaclului a fost punctată<strong>de</strong> fireşti ezitări, dar şi <strong>de</strong> mulţumirea <strong>de</strong> a ve<strong>de</strong>a faptulcă putem crea un cadru al exersării emoţiei şi că magia cuvântuluieste vie. Discuţiile s-au purtat pe marginea temei:Cum ar fi arătat Focşaniul dacă ar fi fost capitală?”În două cuvinte pot spune că cenaclul este o “uceniciea scrisului”. Dar talentul şi creaţia sunt o alchimie carescapă oricărei <strong>de</strong>finiţii, ele nu pot fi cuprinse într-o formulă, nupot fi predate sau indicate ca “temă pentru acasă”.Scriitorii au fost foarte generoşi, şi-au împărtăşit gândurileşi doresc ca în drumul lor semenii să le fie aproape. Amîndrăznit să le adresăm întrebări şi răspunsurile ne-au arătatînţelesuri adânci.Ochiul vigilent şi critic poate găsi unele neimpliniri,ESEUcare vine <strong>de</strong> la Dumnezeu. Esteca o vrajă ce mă poartă spretărâmuri <strong>de</strong> vis şi are permanentun cuib numai al ei în fiinţa mea.Îmi imaginez că se petreceanume ceva cu mineatunci când intru în transa muzicii.Între partea vibratorie a muziciişi mintea mea se întâmplăun fenomen care, dacă i-aşPetre Răuspune doar rezonanţă, mi separe că aş spune prea puţin. Indiferentdacă melodia e simplăsau complexă, dacă e din cea pe care o acceptă fiinţa mea atuncimă emoţionează. Nu trebuie să mă găsească pregătit atunci cândvine. Ea îmi atinge zona senzorială fără ca să fiu conştient <strong>de</strong> asta.Cuvintele îşi găsesc rostul mai ales când ele apar sub aripileprotecţioniste şi nesesizabile ale unei melodii. Uneori imaginilegenerate <strong>de</strong> ele intră în rezonanţă cu sunetele armonice din apropiereşi mă stimulează, mă aprind şi mă aruncă <strong>de</strong>finitiv într-o curgerelentă şi suavă. Până şi cuvintele mai scorţoase îşi găsescrostul în această comuniune cu muzica şi se <strong>de</strong>sluşesc pe sineaşezându-se cuminte parcă în spaţiile lor nesperate dar potrivite.Nu pot fi însă <strong>de</strong> acord cu ceea ce susţinea Platon cândva:“Caracterul unui om poate fi ju<strong>de</strong>cat după gusturile sale muzicale”,<strong>de</strong>şi tot el ridică muzica la rang <strong>de</strong> lege morală: “Muzica este o legemorală. Ea dă suflet universului, aripi gândirii, avânt închipuirii, farmectinereţii, viaţă şi veselie tuturor lucrurilor. Ea este esenţa ordinii,înălţând sufletul către tot ce este bun, drept şi frumos”.Desigur, nu mă împac cu orice fel <strong>de</strong> muzică. Eu am muzicamea şi nici prin cap nu-mi trece să vă spun care gen anume îmiplace şi care nu. Fiecare îşi are propriile lui repere în această privinţăşi nu-mi propun nici măcar să sugerez vreunul aici. Cea maipotrivită muzică este aceea care îţi place şi se potriveşte cu tine. Nucred în reţete.Atunci când <strong>de</strong>vin conştient <strong>de</strong> prea lungă tăcere primullucru după care râvnesc este muzica. Am o cultură muzicală carenu o <strong>de</strong>păşeşte cu mult pe cea a unui profan. Dar muzica este pentrumine ca o a doua hrană permanentă şi necesară. Este ca o poeziea sufletului.Cronica <strong>de</strong>zbaterii cu scriitorii româniwww.oglinda<strong>literara</strong>.rodar gândul elevilor <strong>de</strong> a fiinţa în acest cenaclu, dorinţa lor <strong>de</strong>a-şi exprima pasiunea pentru literatură trebuie privite <strong>de</strong>către oricine cu mândrie, admiraţie şi iubire.Noi, elevii, am fost invitaţi <strong>de</strong> către aceşti oameni <strong>de</strong>calitate, să luăm parte dacă dorim, în fiecare luni la diversesedinţe <strong>de</strong> creaţie.Aşadar, dacă ştim că suntem stăpâniţi <strong>de</strong> entuziasm,<strong>de</strong> un <strong>de</strong>osebit spirit critic şi avem o informaţie serioasă şiaptitudini <strong>de</strong> creaţie sau <strong>de</strong> critica literară dar mai ales puterea<strong>de</strong> a înţelege fiecare univers artistic, putem să nealăturăm acestor oameni <strong>de</strong>osebiţi şi să pătrun<strong>de</strong>m în labirintulliteraturii.În final,nu pot spune <strong>de</strong>cât că, atât pentru mine, câtşi pentru colegii mei această înt-lnire a fost o mare lecţie <strong>de</strong>viaţă.Stan Alexandra - elevăColegiul Tehnic Edmond NicolauFocşani
Jurnalul turistului român sărac (1979, 1981)(urmare din numărul anterior)Luni, 8 octombrie ’79. Trecut <strong>de</strong> ora 7:00 cînd ridic storul şi<strong>de</strong>schid geamul – ca să văd din nou şirul <strong>de</strong> picături pe firele <strong>de</strong>cablu, negre, dintre clădiri şi cerul înnorat, pîlca din dotare. Un stol<strong>de</strong> sticleţi hrăpăreţi se lasă pe acoperiş dintr-un zbor matinal, misterios,prin văzduhul înceţoşat. Marginea pădurii nici nu se maive<strong>de</strong>... Azi merg la Luxemburg doar ca să vizitez muzeul, nu şi vechiuloraş, pe care ieri l-am găsit foarte fotogenic, în pîcla toamnei,cu turnuri şi cazemate şi castele medievale – în tot, o atmosferăfoarte sugestivă – dar, încă o dată, îmi place să mă plimb singur.Pentru a ve<strong>de</strong>a şi a înţelege şi a te integra unei atmosfere, îţi trebuielinişte şi un răgaz anume pentru a asimila imaginile şi a te iluzionaîn legătură cu ele. Peste noapte am avut somn rău şi, printrenenumărate vise şi obsesii, l-am repetat pe cel din tot<strong>de</strong>auna, cuproblema <strong>de</strong> matematică pe care trebuie s-o rezolvăm în 7 minute,iar eu nu eram sigur dacă formula amintită e cea corectă. Am săritsă protestez, precum că rapiditatea nu are relevanţă, eu jur că voirezolva problema, însă nu în 7 minute. Şi erau ceilalţi care reacţionaudiferit la revolta mea, unii îl linguşeau pe profesor şi îl căinau căare <strong>de</strong>-a face cu unul ca mine. Şi alte dintr-astea, <strong>de</strong> care nu amrăbdare dar nici chef să-mi amintesc. Deci somn rău, cu treziri la ora2 şi 3, cînd am aprins şi lumina.Acum brutarul nu frămîntă aluatul, în schimb îşi face apariţiao portugheză care nici ea nu stă prea mult, ci se grăbeşte laslujbă, fiind <strong>de</strong>ja 7:15.Din excursia <strong>de</strong> ieri pe Oberkorn, ne-am întors cu eşantioaneşi cu flori pe care le-am aranjat la fereastră. Cînd să mă întind,apare Marcel şi mergem la Muzeu; pe drum îl culegem şi peClau<strong>de</strong>. Parcăm în apropierea flacărei comemorative, un monument<strong>de</strong> o formă ciudată, în fapt un perete curb, dînd în pliurile sale 2sanctuare cu vitralii violete şi o incintă sugerînd carcerele din timpulocupaţiei naziste. Se iase la aer şi la lumina libertăţii. Plimbareprin vechiul oraş, coborîm pe trepte spre oraşul <strong>de</strong> jos, cu o închisoaremică pentru femei şi alta mai mare pentru bărbaţi, lîngă o biserică.Dintr-un punct favorabil se zăreau în curtea închisorii doitineri plimbîndu-se şi alţi doi care stăteau pe-o bancă, şuşotind cuînsufleţire, poate punînd la cale cine ştie ce alte lovituri viitoare. Mise vorbeşte <strong>de</strong>spre cei 23 km <strong>de</strong> galerii subterane, folosibili aproapeintegral şi acum. Castelul Bock este edificat la anul 900 şi mai suntalte cîteva cam tot <strong>de</strong> pe-atunci. Deci între valea Alzette şi afluentulsău La Petrusse, acest bastion natural, cu pereţi abrupţi, inabordabili,garnisiţi cu contraforte şi ziduri înalte. Cel mai bine păzitloc din Europa medievală, după Gibraltar. Şi tot vorbind şi privindperetele abrupt, cu caverne, contraforţi şi turnuri suspendate, amrevenit spre biserica din piaţa veche a pescarilor, Saint Pierre, lîngăConsiliul <strong>de</strong> Stat.Ne atrage atenţia o lungă coloană <strong>de</strong> oameni, e o procesiuneînaintînd pe străzile <strong>de</strong> jos, pe sub marile poduri, în faţă seaflă un grup <strong>de</strong> preoţi în alb; pe la mijlocul coloanei se plasează unfel <strong>de</strong> <strong>de</strong>taşament care înaintează în tempo <strong>de</strong> marş, în bătaia tobelor,iar spre coada întinsei procesiuni se zăreşte un catafalc sauvreo relicvă purtată pe umeri, urmată <strong>de</strong> lume multă.Intrăm la Muzeul <strong>de</strong> Stat, azi intrare gratuită şi mă lasă cuaparatul fotografic. De la uşă dau <strong>de</strong> nişte statui romane, apoi alteleşi altele şi îmi dau seama că acei romani sculptau <strong>de</strong>zlănţuit, parcăbucuroşi că dăduseră pe aceste meleaguri <strong>de</strong> o rocă numai bună <strong>de</strong>sculptat întru eternitate. Gresia <strong>de</strong> Luxemburg, care se pretează laconstrucţii, dar şi la lucrările <strong>de</strong> artă. La parter, cca 25 <strong>de</strong> săli, numaicu statui conservate integral sau numai ca fragmente sugerînd chipuriumane sau animaliere, în piatră cu <strong>de</strong>osebire, dar şi în bronz,în cristal <strong>de</strong> stîncă, sau în argilă arsă. Alte obiecte nenumărate, harnaşamente,fibule, podoabe, mone<strong>de</strong>. Au fost aici mai întîi galii, apoiromanii, care în acele cîteva sute <strong>de</strong> ani se vor fi simţit ca la eiacasă, ocupîndu-se cu <strong>de</strong> toate ale vieţii, inclusiv <strong>de</strong> artă.Date generale <strong>de</strong>spre capitala Ducatului: 88.000 locuitori,altitudine 300 m în Piaţa <strong>de</strong> Peşte şi 230 m pe malul Alzettei; 380m la aeroport. Un cimitir militar la 5 km Nord <strong>de</strong> oraş, cu mormintelea 5100 ostaşi americani din Armata a 3-a a generalului Patton Jr.,iar la încă 1 km cimitirul german Sandwailer, cu aproximativ 11.000morţi. În 1963 oraşul avea 85 <strong>de</strong> poduri. Pont Adolph are 48 m înălţimeiar Podul Nou 85 m înălţime.Dar lucrurile nu merg chiar după cum le planificasem noi.Mergem la un supermarket în Arlon, pe altă rută, pe la un punct <strong>de</strong>frontieră un<strong>de</strong> opresc numai camionagiii, ca să-şi pună viza. O lungimcu cumpărăturile, apoi mîncăm în grabă şi la 14,00 vine Viktorsă mă ia la o plimbare. Mai întîi îşi îngrijeşte stomacul cu un lichiormentolat italian, bănuit a avea proprietăţi medicinale. O luăm la<strong>de</strong>al, pe traseul făcut <strong>de</strong> mine ieri, cu ai mei, nici <strong>de</strong> data asta pevreme bună. Fac totuşi cîteva poze, încerc şi o panoramă (din bu-JURNALcăţi) iar V. îmi face cîteva pozemie. Apoi la <strong>de</strong>al, bătrînul transpiră,eu dau vina pe mentă, elrî<strong>de</strong>, complice. Se mai plimbăpe-aici cîţiva bătrîni cu cîini. Unulne latră <strong>de</strong> aproape, în vreme cestăpînul lui îşi curăţă un măr,stînd pe bancă. Viktor îmi spunecă pe-aici au fost exploatări încarieră, acum se extrage numaidin subteran, la mai multe orizonturi.Rezultă că întreaga configuraţiea colinei s-a schimbatradical în urma exploatării masive– fierul fiind principala lorbogăţie naturală.La întoarcere îmi propunealt traseu, printr-o pădure,Ion Lazuun<strong>de</strong> pe vremea tinereţii salevenea lumea la plimbare sau lamuzică şi dans. Acum dăm <strong>de</strong> avertizări: „dangereuse” şi sunt <strong>de</strong>văzut pîlnii mai mici sau mai adînci, rezultate din scufundarea terenului;iar spre La Sauvage, îmi spune, sunt găuri mari, <strong>de</strong>schisepînă în galeriile subterane. Urcăm pe o alee asfaltată, interzisă circulaţieiauto, acum acoperită <strong>de</strong> mormane <strong>de</strong> frunze moarte,ume<strong>de</strong>. Viktor are probleme cardiace, e nevoit să facă zilnic plimbări<strong>de</strong> 5-6 km pe jos. Îi spun că m-a impresionat abun<strong>de</strong>nţa <strong>de</strong> statuiromane şi îşi aminteşte că avea un coleg <strong>de</strong> şcoală care găsisecîteva relicve romane în preajma satului, că apoi a continuat săcaute relicve după orele <strong>de</strong> muncă; a citit, s-a informat, a intrat încorespon<strong>de</strong>nţă cu diverse somităţi arheologice, care îl vizitau şi îlluau în serios. Îi spun că eu însumi cred în competenţa cîştigatăprin muncă pasionată într-un domeniu, chiar mai mult <strong>de</strong>cît în niştediplome universitare.Revenim spre casă, intrăm într-o cafenea, ciocnim sticlele<strong>de</strong> bere: Noroc!, imediat patroana mă întreabă dacă sunt român.Reiese că a fost <strong>de</strong> cinci ori în România; apoi le vorbeşte clienţilorîn limba lor, pe larg, eu nu înţeleg absolut nici un cuvînt, doar mă uitla mîinile ei, la mimică, la reacţiile ascultătorilor. Viktor îmi spune căpatroana ne consi<strong>de</strong>ră foarte ospitalieri. Schimbăm adrese. Coborîndspre oraş, ne mai oprim la o cafenea. Pozez o portugheză şizăresc un pictor cam nebun.PARISUL11.10.’79 - scrie pe biletul meu allez-retour Luxembourg-Paris, pe care îl cercetez încă o dată acum, la ora 7:45, cînd amluat loc, singur în compartiment, în acceleratul <strong>de</strong> Paris. Deci am înmînă cu a<strong>de</strong>vărat acest bilet miraculos, visat o viaţă întreagă! Potsă vină acum oricîţi controlori, practic nimeni nu mă mai poate împiedicasă ajung la capătul nesperatului drum, acolo un<strong>de</strong> visul seva întîlni cu realitatea. De acest bilet n-am să mă mai <strong>de</strong>spart niciodată(cum nu m-am <strong>de</strong>spărţit niciodată <strong>de</strong> visul din adolescenţă)!Gelu m-a adus la gara din Luxembourg pe la 6:25, am cumpăratbilet, ne-am mai învîrtit un pic, am pus la punct <strong>de</strong>taliile reveniriimele <strong>de</strong> poimîine - şi fratele s-a dus la muncă, obosit tare <strong>de</strong>seara prece<strong>de</strong>ntă, dură cu <strong>de</strong>osebire, marcat niţel şi eu <strong>de</strong> nesomn,căci ne-am culcat abia pe la 2:00 din noapte şi ne-am trezit la 5:15,eu cu oarecari dureri <strong>de</strong> cap după melanjul <strong>de</strong> vinuri <strong>de</strong> după conferinţă,cu berea <strong>de</strong> la cafenea şi la urmă cu şampania dată <strong>de</strong> misterAlban, mare plătitor <strong>de</strong> chefuri între prieteni, după cum mi-aexplicat Marcel.Iar acum, <strong>de</strong>şi ar părea <strong>de</strong> necrezut, iată-mă în drum spreParis, cu vreo 400 FF în portofel şi alt mărunţiş prin cele buzunare,cu aparatul foto – aproape la fel <strong>de</strong> important ca mine!, asigurat cu2 filme Agfa, plus ce o mai fi în aparat şi la nevoie un film alb/negru.Mi-a pregătit amabila cumnată un a<strong>de</strong>vărat maldăr <strong>de</strong> tartine, ca sănu cheltuiesc din buzunar. Am şi umbrela, dar nu mi-ar părea rău săo port <strong>de</strong>geaba, mi-aş dori vreme bună cu dinadins! (Înainte <strong>de</strong> plecareatrenului m-am fîţîit vreo jumătate <strong>de</strong> oră prin preajma gării;erau <strong>de</strong>schise la acea oră doar chioşcurile <strong>de</strong> ziare, patiseriile şi tabacul.Pe străzile din spatele gării, acţionau eficient cei <strong>de</strong> la salubritate,cu dotările lor <strong>de</strong> ultimă oră, cu maşinării mo<strong>de</strong>rne care prindcoşul <strong>de</strong> gunoi şi îl răstoarnă, îl scutură <strong>de</strong> două ori şi îl reaşază pecaldarîm. Cu noaptea în cap, vînzătoarele spală vitrinele, treptele,trotuarul pînă la rigolă cu perii şi <strong>de</strong>tergenţi. Cabaretele din cartierulgării prezintă poze cu nişte biete otrepe, la corp mai sunt cumsunt, dar sînii le atîrnă rău, iar feţele – un <strong>de</strong>zastru, ce mai! O cupă<strong>de</strong> şampanie 25o FB, iar butelia <strong>de</strong> la 1890FB în sus...(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4015
ESEUPână nu va fi prea târziu…4016Ionel Botawww.oglinda<strong>literara</strong>.roSub semnul fastidiosului, poezia română proliferează<strong>de</strong> la o zi la alta. Dar între a fi atitudine sau mediocritate,experienţă a lumii filtrată creativ-artistic ori veleitarismfunambulesc într-o vreme a tupeului şi orgoliului bolnav,genul trebuie reparcurs <strong>de</strong> comentatori într-un mod <strong>de</strong>mistificatorşi cu o privire neutral-reflexivă. Sub semnul acestortrebuinţe se înscrie incitanta carte semnată <strong>de</strong> acest tulburător-valorospoet contemporan nouă, Virgil Diaconu. VolumulDestinul poeziei mo<strong>de</strong>rne (Timişoara, Editura Brumar,2008, 176 p.) marchează un pas important pentru cel ce arfi receptorul colectiv şi pentru dinamicile genurilor literaturii<strong>de</strong> la noi. Mai mult, însă, cartea aceasta <strong>de</strong>bor<strong>de</strong>ază <strong>de</strong> uncriticism asimilator şi reconstitutiv pentru ceea ce este şi nueste poezia română, dintr-o perspectivare persuasivă ori, maibine, complementară atâtor restanţe ale corectelor interpretăriîn domeniu.Desigur, <strong>de</strong>opotrivă cu maturizarea acesteiconştiinţe culturale autentice, inflexiunile timpului şi-au pusamprenta pe stilul purtând marca Virgil Diaconu. Iar în cazul<strong>de</strong> faţă, eseistul pare a-şi celebra noile germinaţii sub semnulopiniei pertinente şi exacte, mijlocind pentru lectorii săisatisfacţia regăsirii <strong>de</strong> sine a fiecăruia, a noastră, a tuturortocmai în incisivitatea cu care sunt rostite astfel <strong>de</strong> a<strong>de</strong>văruri<strong>de</strong>spre evoluţia şi, mai cu seamă, involuţia literelor române,aflate într-o ciudată latenţă într-o vreme când alte literaturieuropene <strong>de</strong>bor<strong>de</strong>ază, <strong>de</strong>ja, în propriile lor utile pragmatisme.Asta nu înseamnă că bătălia este pierdută pentru noişi autorul chiar asta vrea să ne inducă : o stare <strong>de</strong> trebuinţă,ca efort colectiv, menită a <strong>de</strong>termina noi repere ale stării <strong>de</strong>acumşi proiectarea situaţiilor <strong>de</strong> mâine, într-un registru axiological referenţialităţilor : « Adică să scoatem din tăcere oparte a literaturii ; să <strong>de</strong>zvelim partea ascunsă, secretă a literaturiişi vieţii literare româneşti. » (p. 98) Între cultura înaltăşi cultura joasă, <strong>de</strong> masă, între fenomenele neoavangardisteşi kitsch, elitism axiologic şi manelizare, dimensiunile spiritualităţiisuferă lovituri pe care le suportă din ce în ce maigreu. De aceea, prizarea comunicării artistice între un real altuturor, buni ori răi, şi literaritatea minoritarilor artişti, nu maieste, acum, o soluţie. Divulgarea receptării-comunicării cabinom al noilor fracturări nu aduce nici un serviciu mizei pentruînsănătoşirea culturii, recte a literaturii. Harul, imaginaţiaşi inspiraţia rămân simple capricii ale metaforizării iluziei câtăvreme blestemul conjuncturalului şi pier<strong>de</strong>rile <strong>de</strong> sens în faţaobrăzniciei puterii captează calităţile, competenţele, timpul<strong>de</strong> lucru al artistului. Deambularea omenescului şi recuperareaimpresivului plural, ca dotă a creatorului vremurilor noastre,e un altfel <strong>de</strong> <strong>de</strong>zi<strong>de</strong>rat într-un spectacol al purificăriloraşteptate : « Tacticile politice şi economice ale Puterii ce areca obiect cultura sunt <strong>de</strong>-acum cunoscute iar noi nu am făcutaltceva <strong>de</strong>cât să citim şi să recitim cu glas tare vremurile. (…)Şi să revelăm atitudinea, diversă, pe care o are colosul puterepolitică faţă <strong>de</strong> cultură. Pentru că el este acela care îi taievenele sau îi cumpără sufletul şi o pune, aşa, vândută şipenibilă, pe soclu; o ţine în întuneric sau o lasă slobodă pestrăzi; o leagă la gură sau o lasă să vorbească, ignorându-iînălţimea şi suferinţele.” (p. cit.)Desprins din mirajul parabolei, autorul îşi propune,în prima secţiune a cărţii sale, să discute orizonturile poezieidincolo <strong>de</strong> instituţionalizarea unor clişee privind, azi, poeziamo<strong>de</strong>rnă, <strong>de</strong>stinul acesteia, eul liric în faţa agresiunii evenimenţialea unei istorii contemporane <strong>de</strong>ritualizate, consacrareaobsesivului şi a repetitivului într-un soi <strong>de</strong> gestaltismminorizant: “Poezia este creaţia gândirii poetice, aşadarcreaţia gândirii care îşi manifestă codul poetic în toate celetrei dimensiuni ale semnului lingvistic: expresie, i<strong>de</strong>aţie, referent.”(p. 18) Tipurile <strong>de</strong> lirism au părăsit <strong>de</strong> mult spectacolulfascinatoriului, pare a spune Virgil Diaconu,performanţă şi ratare fiind plus-minusul reperelor doveditoareale conflictului care mocneşte, încă <strong>de</strong> pe vremea socialismuluişi comunismului victorios, în roca vulcanică a unei literaturiîncă neobturată <strong>de</strong> curente cu a<strong>de</strong>vărat rebele. Dealtfel, eseistul este inamicul împărţirilor <strong>de</strong> sorginte cazonăpe generaţii, plutoane, grupe, promoţii şcl. Canonul generaţionistîi repugnă, ţine <strong>de</strong> mentalitatea purulentă a vechilorpăşunisme. Poetul e o conştiinţă fragilă dar o conştiinţă iar intervenţiaputerii vrea să imprime o altă conduită valorilor, vreasă i se acor<strong>de</strong> statutul <strong>de</strong> <strong>de</strong>stin secund. Neexcluzând ca peo simplă evi<strong>de</strong>nţă raporturile <strong>de</strong> intercondiţionare darneavând încre<strong>de</strong>re în clasamente, premii, criticând inepţianumită “Şcoala <strong>de</strong> Literatură” din anii ’50-‘60, Virgil Diaconuîşi distribuie opinia corectă, netrucată <strong>de</strong> mimetisme şi emfaze<strong>de</strong> pretins tribun, ca şi cum ar vorbi <strong>de</strong>spre începutul şisfârşitul lucrurilor: “A ajunge la poezie înseamnă a ridicaopera la concept iar nu a o coborî la canon.” (p. 47) Dacă femeia<strong>de</strong>finea cândva o absenţă, misoginismul eseistului nudă nici<strong>de</strong>cum pe dinafară. Dar asta nu-l împiedică să refuzedisculparea unor prea grăbiţi factori (regimul <strong>de</strong>mocratizărilortotale, edituri, critici, diverşi binevoitori etc.) ce au contribuitla instaurarea unui fals şi periculos fenomen pe care unii comentatorini l-au indus ca literatură feminină. În această adoua secţiune a volumului, <strong>de</strong>dicată <strong>de</strong>stinului integral al literaturii,autorul nostru coboară discuţia <strong>de</strong>spre intelectualul<strong>de</strong> azi şi <strong>de</strong>spre intelectualitate din cerurile diafanizărilor <strong>de</strong>tip illuminist în teritoriul examinărilor la rece. Conştiinţa intelectualăeste mai ales permeabilă ingerinţelor politicului şieconomicului, sună una din opiniile <strong>de</strong>vastatoare ale eseistului.Responsabili şi iresponsabili, buni şi răi, fundamenteleintelectualului sunt capacităţile intelectuale. Iar cultura, caentitate-<strong>de</strong>terminativ al umanului, al omenescului, este remanenţăvalorică a discursului intelectual.Proasta circulaţie a cărţii în vremurile <strong>de</strong> azi, literaturaavantajelor, literatura sponsorizată sunt dăunătorii ceronţăie discret dar efectiv-eficient la rădăcina viitorului literaturiinoastre. Sub semnul examinărilor atente, cinstite maiales, neobediente, Virgil Diaconu stârneşte şi el capitolul falseiascensionalităţi a lui Marin Sorescu şi « universalizării »egoiste a poeziei sale, analizează cu acribie neintenţională<strong>de</strong>stinul poetic ambiguu al lui Nichita Stănescu, nu are încre<strong>de</strong>reîn şansele poeziei orgasmic-pornografice semnată<strong>de</strong> Emil Brumaru în anii din urmă dar, ciudat, tocmai acumcând senectutea te-ar face mai înţelept, reexamineazăa<strong>de</strong>văruri, intenţionat uitate, mascate, ignorate <strong>de</strong> criticii firoscoşi,<strong>de</strong>spre contribuţiile Anei Blandiana la <strong>de</strong>zvoltarea literaturiisocialist-comuniste. Un capitol interesant din cartealui Virgil Diaconu readuce în discuţie cazul Eminescu : receptoriicreaţiilor sale, <strong>de</strong>stinul poeziei lui, statutul universalităţiisale prin chiar nea<strong>de</strong>renţa la curente, făptuireaneorgolioasă a artei sale, lipsa aparentă a unor proiecte, cusublinierea că poetul n-ar fi traversat, precum alţi autori,etapa pregătirii propriului volum <strong>de</strong> <strong>de</strong>but. Toate acestea, integrateîn corpusul secţiunii a treia <strong>de</strong>spre critica <strong>de</strong> poezie,completează un volum conceput <strong>de</strong> autor ca <strong>de</strong>venire a joculuii<strong>de</strong>ilor pe portativul voinţei <strong>de</strong> clarificare şi corecţie. VirgilDiaconu nu este, cum ar zice acum Bremond, niciameliorator şi nici protector, el este un analist vivace şi obiectivcare izbuteşte să <strong>de</strong>a <strong>de</strong>stule bobârnace meritocraţiei,neopupincurismului, tuturor « împiedicărilor literaturii române» şi maladivelor evaluări într-o cultură care are grabnicănevoie <strong>de</strong> radicală reformare.
Dogma ca formare sau <strong>de</strong>formare a tradiţieiAESOTERICAE(urmare din numărul anterior)Doctrine şi dogmăFericiţi cei ce cerşesc Duhul,căci a lor va fiÎmpărăţia Cerurilor ! 1DUn alt tip <strong>de</strong> persoană charismatică este vin<strong>de</strong>cătorul, funcţionânddin învăţătura marilor maeştri esenieni, parte aMarii Frăţii Albe, ca exorcişti ai bisericii creştine timpurii saumai recente 6 . Tipul <strong>de</strong> tămăduitor al sufletului era un dar ceaparţinea multora dintre sfinţii vremilor 7 . Făcătorii <strong>de</strong> minuni, călugări aibisericii ortodoxe <strong>de</strong> aici sau din insulele Mării Nordului sunt la fel <strong>de</strong>prezenţi şi azi. Şi didaskalos, având harul spiritului, inteligenţei şi cunoaşteriiSfântului Duh, diakon care duc cunoaşterea în afara serviciuluicreştin, bărbaţi sau femei, recunosc impulsul divin fără a părăsitâlcul dogmatic. Dogma tradiţiei subliniază rolul femeii în credinţă, înimne, rogaţiuni şi profeţii sub autoritatea Divinului Spirit 8 , nefiind înconcordanţă cu secţiunea stângă <strong>de</strong>stinată femeilor în sinagogi şi lacare Sfântul Paul face referiri 9 . Diversitatea în interpretarea SfinteiTreimi a fost condiţionată <strong>de</strong> înţelegerea lui Isus Cristos ca divinitate înlumina Evangheliei după Ioan. Marcu nu pleacă <strong>de</strong> la o teologie a încarnării,dar prin botez acceptă adopţia cristică ca Fiu al lui Dumnezeu,realizat prin coborârea Sfântului Duh, ce rămâne ca semn <strong>de</strong>putere şi nu ca persoană, cel mult El fiind simbolizat sub forma unui porumbel.Care e rolul acestor aserţiuni <strong>de</strong>spre dogmă ? Acela <strong>de</strong> a înţelegecă, conceptual Cristos este Logosul, Cuvântul, Lumina, nenumitainformaţie care ne-a adus creaţia din eternitate. Am putea spune căintrăm pe teritoriul filosofiei neoplatonice a lui Plotinus în care Dumnezeutranscen<strong>de</strong>nt, <strong>de</strong>asupra tuturor fiinţelor, raţiunilor şi conceptelorprin Logos este mintea divină, noosul lui Blaga, Duhul Sfânt, iar lumeadivină rezultată <strong>de</strong> la Tatăl este Fiul. Următoarea treaptă prin caretranscen<strong>de</strong>ntul Dumnezeu <strong>de</strong>vine conştiinţă <strong>de</strong> sine este că noosulsacru al lumii divine se confundă cu formele individuale ale acesteiaconţinute în conştiinţa divină. Metafizica neoplatonică în care lumeadivină şi noosul sunt ipostazele Marelui Arhitect al Universului a <strong>de</strong>venitpunctul hermeneutic <strong>de</strong> plecare a relaţiei Tată – Fiu care în creştinismadăugând Logosul formează triada dumnezeiască egalitară,esenţă a unicului Dumnezeu.Importanţa <strong>de</strong>cisivă a acestei doctrine o acordă Sfântul Augustinresponsabil <strong>de</strong> <strong>de</strong>zvoltarea teologică şi metafizică a Trinităţii,alăturând-o antropologiei şi tradiţiei protoistorice 1 . El urmăreşte urmeledivinităţii în personalitatea umană, mergând <strong>de</strong> la analiza structuriiconştiinţei noastre în raport cu contemplaţia religioasă în care omul serecunoaşte ca imagine a lui Dumnezeu. Un al doilea mo<strong>de</strong>l doctrinarîl realiza, suspectat <strong>de</strong> erezie, Joachim din Fiore care insista asupramântuirii realizată <strong>de</strong> Trinitate. Şi în final nu putem să nu amintim formulareadogmatică a Crezului Athanasian care se întoarce la formularealui Tertulian: una substantia – tres personae. Şi totuşi dogma afost luată ca mo<strong>de</strong>l <strong>de</strong> Hegel ducând în sistemul său filosofic spiritul absolutîn conştiinţa umană. Dogma creştină, interpretată şi modificată<strong>de</strong>-a lungul veacurilor rămâne însă să planeze în jurul lui Isus din Nazareth,transcen<strong>de</strong>nţa lui Dumnezeu fiind în interpretarea antropologicăa religiei secolului ce tocmai s’a încheiat, elementul esenţial.Doctrina fraternităţii aparţine şi ea creştinismului, plasând egalitatea şilibertatea alături <strong>de</strong> aceasta, <strong>de</strong>zvoltând astfel scopul originar al misterelordin antichitate. Spectacolele mistice, ceremoniile simbolice aupăstrat ca şi în masonerie meto<strong>de</strong>le <strong>de</strong> predare ale învăţăturii, dar curol exoteric, <strong>de</strong> aceea îi subliniem aspectul primordial dogmatic.Să ne întoarcem la primele zile ale creştinismului 1 . Omul esteo creaţie a Divinului Arhitect al Universului, este o fiinţă <strong>de</strong> naturăumană, dar nefiind creat din nimic ci din substanţa sacră a divinului, eleste parte din acesta şi are rol <strong>de</strong> dominare asupra celorlalte fiinţe dinunivers; aşa menţionează Sfântul Francisc din Assisi în Oda Soarelui :“Rugă Ţie, Doamne, cu toate creaturile Tale, mai ales cu fratele noastru,soarele”. Omul este aşezat într’o poziţie privilegiată, în relaţie specialăcu divinul, creat după chipul şi asemănarea sa. Sub influenţafilosofiei lui Platon doctrina creştină restrânge la intelect şi percepţieimaginea divinului reflectată în om. Şi iar ne întoarcem la Sfântul Augustin,care, în De Trinitate, accentuează dualitatea mistică a omului,subliniind reprezentarea în sfera corporealităţii umane a lui Dumnezeuprin reîncarnare, puterile şi principiilecreatoare ale întregului universîntregindu-se în triada spirit,suflet, corp. Creaţia în divin aomului a dus la libertate şi dogmaacordă prin acest concept puterea<strong>de</strong> libertate omului care în nobleţeasa este capabil <strong>de</strong> iubire, sentimentdirijat primordialCreatorului. Şi astfel, iată un primarc reflex <strong>de</strong> întoarcere a iubirii nuîntre doi oameni, ci reciproc între Liviu Pen<strong>de</strong>fundadouă faţete ale aceluiaşi principiuvital, cum spun <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ani rosicrucienii,între Creator şi creaţiaSa. Iar iubirea crează dorinţă <strong>de</strong> libertate, revoltă în a părăsi E<strong>de</strong>nul şisperanţa <strong>de</strong> a fi asemeni lui Dumnezeu. Încarnarea divinului în IisusHristos, văzută ca o avatara reprezintă o manieră comprehensibilă <strong>de</strong>înţelegere a eternei figuri mesianice <strong>de</strong> <strong>de</strong>scin<strong>de</strong>re permanentă a divinuluiîn omenire. Hinduşii văd doar în acest sens tâlcul cristologiei.Cuvântul a <strong>de</strong>venit carne 1 , încarnare a Logosului divin în Isus Cristos,conceptul avatara având caracterul <strong>de</strong> unicitate. Tradiţia afirmă căacesta este un fenomen ciclic, pe care chiar şi Isus îl cunoştea din iniţierilesale egiptene şi himalaiene şi nu o intervenţie divină izolată.Aceasta este o <strong>de</strong>formare a tradiţiei şi învăţăturilor secrete ale doctrineitradiţionale transmise <strong>de</strong> Hristos 1 . Dintru început creştinismul a ruptunele legături cu tradiţia şi la rându-i a creat tradiţie. Această tensiunes’a extins asupra timpului. Atitudinea <strong>de</strong> pioşenie promovată prin practiciledin sinagogă au fost modificate, renunţarea la Legea tradiţionalăa Vechiului Testament din Predica <strong>de</strong> pe Munte a lui Iisus fiind elocventă.Venirea, revelaţia, viaţa, moartea şi Învierea au adus o nouălege, instaurând elemente noi <strong>de</strong> tradiţie. Vechiul Testament a fost interpretatprin prisma conceptelor mântuirii, formele muzicale ale psalmilorau fost adaptate liturghiilor 1 , botezul, învierea şi înălţarea, ca şichemarea maranatha în aramaică, O, Doamne, vino ! reprezintă tradiţianouă. Misterele elene au fost absorbite şi reinterpretate privindiniţierea în doctrina esoterică a creştinismului a a<strong>de</strong>pţilor ei, imnurile şigesturile simbolice, sau consacrările, sacramentale etc. La fel s’a întâmplatşi cu cele mithraice 1 . Comunicările secrete ale lui Isus cătrediscipolii săi au fost transmise oral, ca <strong>de</strong> fapt şi tradiţia până în secolele1 sau al 2-lea când au fost scrise în evanghelii, în faptele apostolilor,scrisorile, apocalipsul, numai că cele dintâi nu se regăsesc <strong>de</strong>câtparţial în doctrina oficială 1 . Formarea şi <strong>de</strong>formarea tradiţiilor sunt apanajuloricărei forme religioase <strong>de</strong> transmitere a Cuvântului. Noţiunile<strong>de</strong> înţelepciune care coboară din religiile continentelor lemurian prinatlantic şi Egipt sau prin India ating în creştinism nivele filosofice <strong>de</strong>osebite.Isus, fiul lui Dumnezeu, <strong>de</strong>vine Hristos, Dumnezeu Fiul, a douaPersoană a Trinităţii şi se i<strong>de</strong>ntifică cu Logosul, pe care eu îl acord informaţieiprimordiale, luminii din Spirit, Sfântul Duh.Filosofia a schimbat mult înţelegerea creştinismului 1 , mai alesdupă ce scrierile lui Aristotel au pătruns prin latină şi arabă în secoleleal 12-lea şi al 13-lea creştine iar Sfântul Thomas D’Aquino a adoptatconcepţiile metafizice ale ştiinţei trăirii în analogie cu distincţiile dintreacţiune şi putere, esenţă şi existenţă şi viziunea asupra sufletului caformă a trupului în raport cu intelectul la rândul său activ şi pasiv. Aristotelismulsău creştinizat a explicat cum funcţionează lumea şi <strong>de</strong> ceexistă aceasta. La rândul său, Descartes, a fundamentat bazele filosofieimo<strong>de</strong>rne 1 . Pluralitatea perspectivelor filosofice şi modalităţiloranalitice, pozitiviste, fenomenologice, i<strong>de</strong>aliste, pragmatice şi existenţialisteau îmbrăcat creştinismul mo<strong>de</strong>rn. Temele existenţiale au fostîncorporate în teologia creştină chiar dacă unii filosofi au fost atei (FriedrichNietzsche, Jean Paul Sartre) sau creştini (Kierkegaard, RudolfBultmann, Gabriel Marcel). Dintre factorii care au <strong>de</strong>zvoltat gândireacreştină în perioada mo<strong>de</strong>rnă cei mai importanţi sunt reprezentaţi <strong>de</strong>ştiinţele fizicii şi ale omului. Acestea au regândit doctrinele creştine şiau <strong>de</strong>monstrat că în sine credinţa este un răspuns liber la misterul existenţei.Existenţa lui Dumnezeu şi imortalitatea sufletului par a rămâneesenţa dogmei Tradiţiei.(continuare în nr. viitor)________________________2Barbara Thiering, Cartea pe care a scris-o Isus3Robert M. Grant, Augustus to Constantine: The Thrust of the ChristianMovement into the Roman World 19704Rufdolf Otto5Steven Ozment, The Age of Reform (1250–1550): An Intellectual andReligious History of Late Medieval and Reformation Europe 1980www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4017
ESEUIspitirile lui Horia Gârbea(urmare din numărul anterior)Accept exerciţiul <strong>de</strong> autocunoaştereal Irinei Peter dar plusezhermeneutico-teoretic:romanul Voichiţei Pălăcean-Vereş reînvie o tradiţie onorabilăîn Europa; verbalizându-se, povestirearespectă cu maximăstricteţe / acurateţe noţiunea <strong>de</strong>funcţie înţeleasă drept acţiune aIon Popescu Brădiceni unui personaj, <strong>de</strong>finită din punct<strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re al semnificaţiei salepentru <strong>de</strong>sfăşurarea acţiunii. Deasemenea menţinută este secvenţa,cititorul fiind invitat dintr-o secvenţă într-alta într-un univershalucinant. Acelaşi cititor este totodată atras într-o hermeneutică aîndoielii: cine apare în scenă? Eul auctorial şi / sau eul biografic? Încazul <strong>de</strong> faţă, cele două euri se suprapun, fuzionează; bănuiesc căautoarea accentuează simultan funcţia imaginaţiei şi pe cea a visării,conjugând facultatea imaginativă, combinatorică cu cea purinventivă, creativă. Autoarea care revine în test este tocmai sau mai exact autorul care îşi reface legăturile pierdutecu opera tocmai prin revalorizarea biograficului. Şi totuşi <strong>de</strong>pe această pistă biografică are loc <strong>de</strong>colarea celuilalt eu: cel auctorial,care ficţionalizează pru<strong>de</strong>nt, recurgând cum ar preciza EugenNegrici la prelucrarea fără atribuire <strong>de</strong> sens / sau cu atribuire minimă.4018Pseudotratatul <strong>de</strong>spre iubireal lui Valentin TaşcuValentin Taşcu, <strong>de</strong> după 1990, este altul, cu totul diferit. Un postmo<strong>de</strong>rnistreîntors la neoclasicism?, raţionalism? Ei, aş! Reîntorsîn patria culturii, acolo un<strong>de</strong>-i stă atât <strong>de</strong> frumos şi esenţial unuitransmo<strong>de</strong>rnist in nuce! Căci în patria culturii, în lui Nietzsche (din Aşa grăit-a Zarathustra), - afirmă Francis Fukuyama(în sfârşitul istoriei şi ultimul om) „elita tehnico-ştiinţifică...va cere în cele din urmă o liberalizare politică din ce în ce mai mare,pentru că cercetarea ştiinţifică nu se poate <strong>de</strong>sfăşura <strong>de</strong>cât într-o atmosferă<strong>de</strong> libertate şi <strong>de</strong> schimb <strong>de</strong>schis <strong>de</strong> i<strong>de</strong>i.”Beneficiind <strong>de</strong> o asemenea atmosferă (transculturală, metaautorul/metaliteratul,<strong>de</strong>dulcit – cum subliniază în referatul săuGheorghe Grigurcu – „la liră” (şi la lirism bineînţeles, adaug eu, I.P.-B.), se retrage din vacarmul fără pereche al (încă) mo<strong>de</strong>rnităţii, pentrua-şi elabora propriul „Tratat <strong>de</strong>spre iubire”, metahermeneutic,onto – şi trans-retoric şi înălţându-se, ca un abur, din „izvorul graval esenţelor-inepuizabile ale spiritului” (fireşte marca spiritualităţii,este prin excelenţă – transmo<strong>de</strong>rnă – n.m., I.P.-B.).Trans-specia însăşi a aparţine aceleiaşinoi paradigme <strong>de</strong>ja învechite, pe aiurea, prin Europa occi<strong>de</strong>ntală şiAmerica, a transmo<strong>de</strong>rnismului, prilejuind, exerciţii <strong>de</strong> reculegere şi<strong>de</strong> adâncire, crepusculare şi mature intelectual, pe urmele poate şiale lui Octavio Paz (din Dubla flacără. Dragoste şi erotism): „Adamşi Eva sunt începutul şi sfârşitul fiecărui cuplu (...). Fiecare cuplu leretrăieşte povestea, fiecare cuplu suferă <strong>de</strong> nostalgia Paradisului,fiecare cuplu are conştiinţa morţii şi duce o permanentă luptă corpla corp cu timpul fără corp... A reinventa dragostea înseamnă a reinventacuplul originar, pe izgoniţii din E<strong>de</strong>n, creatorii acestei lumi şiai istoriei”. Dar invenţia estetică este implicit un gest <strong>de</strong>miurgic, arătândcă noi suntem făuriţi după chipul şi asemănarea lui Dumnezeu,acel Dumnezeu eliberator al omului.Dar din acest moment, „Tratatul <strong>de</strong>spre iubire” îşi transleazăscriitura în sacru. „În creştinism - ne pune în temă Julien Ries(în Sacrul în istoria religioasă a omenirii) -, sacrul nu este o puterecare nimiceşte libertatea, ci se plasează între Dumnezeul care dăviaţă şi omul care răspun<strong>de</strong> iubirii lui”. Iar sacrul este iarăşi un principiu,o lege a transmo<strong>de</strong>rnismului. Din „Eseu. Manifest” aflu că „critica<strong>de</strong> poezie a dispărut”. În acest caz, eu mă institui / constitui caexcepţie?!, fiindu-i alături, cum însuşi afirmă – „în această labirinticăplimbare poeticească”, dar amendându-i – ve<strong>de</strong>ţi, eu n-am <strong>de</strong> gândsă accept atitudinea <strong>de</strong>molatoare a Grigurcului, ca dânsul, dovadăcă sunt un critic la fel <strong>de</strong> vertical – opinia că Marin Sorescu ar fi unnefericit imitator al lui Prévert.De altfel în „Cristalizarea hazardului”, unul din textele melewww.oglinda<strong>literara</strong>.rotocmai acest lucru îl <strong>de</strong>monstrează, ceea ce nu înseamnă însă cănu l-aş respecta pe unul sau pe celălalt. Treaba lor, însă acea, ţin eu să pun accentul, aparţine poezieitranzitive, care propune reîntoarcerea la limba vorbită a timpului.„Iată <strong>de</strong> ce limba – consi<strong>de</strong>ră Mikel Dufrenne (în Poeticul) – reprezintăun <strong>de</strong>stin şi pentru poezie: orice libertăţi şi-ar permite poetul,el e mereu în plinul limbajului şi vom ve<strong>de</strong>a că strădania sa vizeazămai curând să restaureze <strong>de</strong>mnitatea iniţială a limbajului, lăsânduiiniţiativa, <strong>de</strong>cât să-l ţină în stare <strong>de</strong> supunere ca pe o unealtă”.Pe această poezie tranzitivă, Gheorghe Crăciun o <strong>de</strong>fineşteca „implantată în prezent şi în istorie şi preocupată <strong>de</strong> apropierea<strong>de</strong> cititor şi <strong>de</strong> problemele omului comun”. Aceastămentalitate e „produsul unei raportări ontologice la lume”. Raportatăla existenţa şi vorbirea <strong>de</strong> zi cu zi, poezia tranzitivă e o poeziea <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>rii şi a apropierii. Anecdotica e implicită, ca şi epicizareadiscursului, iar ontologia poetului tranzitiv se întemeiază pe valoripersonale, intime, existenţiale, etalate în limbaj public (al agorei),în aspectele lor valabile pentru toată lumea. Că Valentin Taşcu estebenefic / profitabil „obsedat” <strong>de</strong> această tranzitivitate nu există îndoialăşi „...am tot stat şi ne-am întrebat cum s-ar putea face ca publiculsă fie atras din nou în mrejele poeziei”. Întrebarea-i, <strong>de</strong>locretorică, primeşte, imediat şi răspunsul cuvenit, în sensul că semnele(semiotica) resurecţiei epicului, convertite într-o metasemiotică...literară, se văd peste tot (vezi lirica unor George Vulturescu,Ioan Flora, Ioan Mureşan, Ioan Es. Pop, Cassian Maria Spiridon, Al.Pintescu, Marius Marian Şolea, Mircea Bârsilă, Alexandru Sfârlea,Flavia Cosma, Carolina Ilica, Angela Marinescu, Ileana Mălăncioiuş.a.).Iar opţiunea pentru tema fundamentală a iubirii şi a echilibruluiei în moarte/viaţă este ceva cotidian, nu aspiră la eternitate,ni se pare incitantă/inspirată. Iubirea este una din valorile vieţii <strong>de</strong>fiecare zi ale existenţei cotidiene, una din valorile clipei (sau ale istorieicum am mai scris <strong>de</strong>ja), din datele semnificative ale unui contingentasumat. Individualitatea obiectivă îşi <strong>de</strong>scoperă spaţiul său<strong>de</strong> afirmare a particular–umanului în (auto)biografie, în experienţadirectă a realităţii. Însă, în cazul „Tratatului” lui Valentin Taşcu, prin<strong>de</strong>zi<strong>de</strong>ratele teleologice, biografismul transferă instanţele supra<strong>de</strong>terminativeale existenţei din planul fizic al experienţei empirice întrometafizică <strong>de</strong>stinată. Se manifestă aici nevoia unei transcen<strong>de</strong>nţea imanenţei şi conştiinţa resemnativă a imposibilităţii transcen<strong>de</strong>nţeidivine sau mistice.Gilbert Durand îmi oferă (în „Structurile antropologice aleimaginarului/Regimul nocturn al imaginii”) câţiva siguri piloni ai interpretărilor/glosărilormele, la „Tratatul <strong>de</strong>spre iubire” al lui ValentinTaşcu, care, observ <strong>de</strong> la început, ne invită să luăm înconsi<strong>de</strong>rare realitatea condiţiei noastre <strong>de</strong> muritori şi, pe cât posibil,să dăm o bună folosire timpului (se numeşte Kairicitate). O asemeneafolosire o reprezintă dragostea care „este un pariu împotrivatimpului şi împotriva acci<strong>de</strong>ntelor lui. Prin dragoste întrezărim, înaceastă viaţă, cealaltă viaţă şi câte altele, adică dintre dragoste,erotism şi sex, legăturile iubirii cu moartea, raritatea, <strong>de</strong> fapt, a iubiriia<strong>de</strong>vărate...”. „Antidotul timpului nu va mai fi căutat la nivelulsuprauman al transcen<strong>de</strong>nţei şi al purităţii esenţelor, - găsesc înopul lui Gilbert Durand – ci în liniştitoarea şi calda intimitate a substanţei”şi a... iubirii. Psihanaliza a scos în evi<strong>de</strong>nţă împletirea dintreCronos şi Thanatos pe <strong>de</strong> o parte şi Eros pe <strong>de</strong> altă parte. Pentrucă şi Valentin Taşcu insistă asupra acestei ambivalenţe a lui Eros,e momentul să-i atribui aspectul însuşi <strong>de</strong> dorinţă pe care-l dă <strong>de</strong>stinuluişi <strong>de</strong> exorcizare a feţei ameninţătoare a timpului.„Tratatul” lui Valentin Taşcu <strong>de</strong>butează cu Erosul divin („Şichiar <strong>de</strong>-ar fi ştiut, <strong>de</strong>-ar fi vorbit <strong>de</strong> unul singur, <strong>de</strong>spre iubire cumar fi, / s-ar fi preazis <strong>de</strong> El cum că ar fi fost <strong>de</strong> la-nceput NeBunul”)şi ajunge la dragostea pentru dragoste, la o dorinţă lipsită <strong>de</strong> obiectcare, din ură faţă <strong>de</strong> timp, se regăseşte faţă în faţă cu moartea, vineîncet-încet să se grefeze pe text ca o doctrină a dragostei care vaeufemiza contextul carnal şi va răsturna treptat valorile ascetice promulgate<strong>de</strong> „Cei Desăvârşiţi”. De la acea platoniciană „exilare dinastă lume” la Erosul platonic şi în cele din urmă la curtoazie şi la cultulDoamnei, traseul psihic e neîntrerupt (vezi „Capitolul al 7-lea:Exodul, pp. 141-146). Căci iubirea în sine îi ia locul celei reale şiexistă doar timpul ei, şi el ne<strong>de</strong>finit, fără o dimensiune fizică anume(vezi „Numeri” (final)” o bijuterie lirică neoclasică, pp. 147-148).(continuare în nr. viitor)
FILOSOFIE ŞI FILOSOFIMAEŞTRI(urmare din numărul anterior)Citiţi aceste strofe în care Byron <strong>de</strong>scrie lupta <strong>de</strong> la Waterloo.Strofele sale neîngrijite parcă te fac să străbaţi un câmp plin<strong>de</strong> hârtoape. Înaintezi cu greu, fără multă plăcere. Da, iată-l ajunsla un spirit înrudit, <strong>de</strong>opotrivă <strong>de</strong> larg, vrednic <strong>de</strong> a-i pune geniul laîncercare: e Napoleon. Şi atunci <strong>de</strong>odată, fără nici o pregătire, eştimartor ca la o a<strong>de</strong>vărată împroşcare <strong>de</strong> scântei, în neregulă, aşacum le făureşte însăşi mama natură în adâncurile spiritului. E <strong>de</strong>sfăşurareaunei forţe creatoare în stare brută, în vigoare neartistică,lipsită <strong>de</strong> gingăşie, cu atât mai plină <strong>de</strong> tărie: sunt i<strong>de</strong>i aşternute aşacum au ieşit din laboratorul minţii, nedăunate <strong>de</strong> vreo cioplire artisticăspre a le forţa bine pe măsura versului şi a pier<strong>de</strong> astfel putereafirească pentru o îndoielnică frumuseţe formală. Scurt, sunt floriale inspiraţiei, răsărite în sânul larg al naturii, fără a fi răsuflat aerulsleitor <strong>de</strong> forţe, dătător <strong>de</strong> anemică frumuseţe, ce domneşte în atelierulmuncii artistice. Multe din aceste versuri sunt <strong>de</strong> o atât <strong>de</strong> izbitoarevioiciune, încât <strong>de</strong> la întâia citire rămân pentru tot<strong>de</strong>aunaîntipărite în minte. Iată câteva din trăsăturile lui Napoleon, săpate caîn piatră:Nestrămutata sa hotărâre:Extreme in all things! hadst thoubeen betwist,Thy thron had still been thine, ornever been;For daring ma<strong>de</strong> thy risc as fall...- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -Extrem în toate lucrurile ! De te-aifi oprit la mijloc,Tronul tău ar fi încă al tău, saun-ar fi fost niciodată;Însă îndrăzneala a făcut înălţarea caşi că<strong>de</strong>rea ta...Predominarea neştirbită a pasiunilor în sufletul său, ca laorice a<strong>de</strong>vărat erou:An empire thou couldst crush,comand, rebuild,But govern not thy pettiest passion...Nor learn that tempted Fate will leavethe loftiest star.- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -Ai putut să sfarmi, să comanzi,să refaci un imperiu,Însă nu să stăpâneşti pasiunea tacea mai mică...Nici să înveţi că soarta ispitităpărăseşte şi steaua cea mai înaltă.Dispreţul său <strong>de</strong> la suverană înălţime pentru omenire:For sceptred cynics earth were fartoo wi<strong>de</strong> a <strong>de</strong>n- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -Pentru cinici purtători <strong>de</strong> sceptruPământul ar fi o vizuinăCu mult prea largă....thy wil<strong>de</strong> nameWas never more bruited inmen’s mindsthan nowThat thou art nothing, save thejestof Fame.- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -Cuceritor şi prizonier al pământuluieşti tu!Numele tău sălbatecNiciodată n-a răsunat mai multîn minţile oamenilor, ca acumCând nu eşti nimic, <strong>de</strong>cât o glumăa Gloriei.Ştefan ZeletinCu alte cuvinte, la ce te-ar mai ispiti gloria <strong>de</strong> a ajunge stăpânitorulomenirii? Dar, mai ales, ce te-ar mai îndurera la gândul căacest vis s-a prefăcut în fum? Doar, la urma urmei,Tis but a worthles world to win or lose.O i<strong>de</strong>e mai vastă, mai lugubră nici că se poate exprimaîntr-o formă mai simplă şi mai firească.Astfel, pregătit oarecum prin asemenea sclipiri singuraticepentru ceva mai mare, geniul, ajuns <strong>de</strong>plin sigur <strong>de</strong> sine porneşteînainte în zbor falnic: scânteierile se înmulţesc, se concentrează şi<strong>de</strong>vin o întinsă flacără: e <strong>de</strong>scrierea bolii zise a secolului, ce l-a ucispe el însuşi, ca pe toate spiritele «pentru care odihna e un iad», alcăror suflet «năzuieşte dincolo <strong>de</strong> marginile cuvenite ale dorinţei »şi care «nu obosesc <strong>de</strong> nimic <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> repaus»; acea boală ce eŞi toată această izbucnire poetică culminează într-o strofăal cărei covârşitor a<strong>de</strong>văr <strong>de</strong>vine neasemuită frumuseţe:După această orbitoare lumină se lasă iarăşi peste poemobişnuita noapte, întrupată doar când şi când <strong>de</strong> licărirea vreuneistele…La fel ca Bayron în poezie, e în filozofie Hegel. Nu se aflăalt gânditor la care creaţia spontană să fi avut aşa uriaşă măsură,faţă <strong>de</strong> o muncă reflectată aproape fără fiinţă. De aceea, operele luiHegel – mai ales grandioasa creaţie din tinereţe, Fenomenologiaspiritului – dau o interesantă pildă <strong>de</strong> ceea ce poate face spontaneitateasingură; ele sunt ca norii <strong>de</strong> întuneric în care ţâşnesc raze<strong>de</strong> lumină. Cel ce se adânceşte în gândirea hegeliană pare a rătăciîntr-o pădure. A<strong>de</strong>sea <strong>de</strong>znă<strong>de</strong>j<strong>de</strong>a îl covârşeşte, cre<strong>de</strong> a nu maiputea răzbate la vreun capăt. Dar atunci o fâşie <strong>de</strong> lumină străpungepe nevestite, şi înaintea sa se <strong>de</strong>schid perspective imense.Lipsea <strong>de</strong> compunere şi formă literară, adică <strong>de</strong> ceea ce dă reflexieunei opere, face din Hegel cel mai barbar scriitor din câţi a avutfilosofia. Amănuntele sale plutesc în întuneric, mărirea sa unică stănumai în i<strong>de</strong>ile generale, în ve<strong>de</strong>rile <strong>de</strong> întreg. Aşa se lămureşte căel a fost odată zeu revelator, iar acum a ajuns lucru <strong>de</strong> batjocură. Pevremea sa bântuia în Germania furia ve<strong>de</strong>rilor generale, şi aiciHegel rămâne neîntrerupt, acum această ţară a îmbrăţişat religiacolbului faptelor, cu mai multă pietate ca oricare alta. Şi astfel nu e<strong>de</strong> mirare că <strong>de</strong> câte ori ea se adânceşte în uriaşul edificiu al gândiriihegeliene, „din pricina copacilor nu poate ve<strong>de</strong>a pădurea”.Soarta sa, în întregul ei tragic:Şi apoi acel vers, mărgăritarul întregii bucăţi, ce aruncăprin sclipirea sa pe toate celelalte în întuneric:Conqueror and captive of the earthart thou!(continuare în nr. viitor)________________1Textul este preluat din revista I<strong>de</strong>ea europeană, anul III, nr. 72, 31 iulie –7 august 1921.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4019
EVENIMENT4020Festivalul Coral CRĂCIUN ECUMENIC – unicul în RomâniaEvoluţia şi impactul evenimentului:Până în prezent, FestivalulCoral CRĂCIUN ECU-MENIC a atras participarea a:26 <strong>de</strong> coruri cu peste 1.500<strong>de</strong> membri (Corul <strong>de</strong> copii alŞcolii <strong>de</strong> Muzică “AugustinBena”, Corul VIP Junior al Liceului<strong>de</strong> Muzică “SigismundToduţă”, Corul bărbătesc alSeminarului Teologic Ortodox,Corul Liceului TeologicReformat, Corul “PéterffyGyula”al Liceului TeologicUnitarian, Schola LiceuluiDaniela Gîfu Teologic Romano-Catolic,Corul mixt al Facultăţii <strong>de</strong>Teologie Ortodoxă, Corulbărbătesc “Psalmodia Transylvanica” al Facultăţii <strong>de</strong> TeologieOrtodoxă, Grupul coral feminin al Facultăţii <strong>de</strong> TeologieOrtodoxă, Corul Institutului Teologic Protestant, Grupulcoral De Juventute al Universităţii “Babeş-Bolyai, Ansamblulcoral “Ave Musica” al Aca<strong>de</strong>miei <strong>de</strong> Muzică “Gh. Dima”,Corul Magnificat al Catedralei Greco-Catolice “Schimbareala Faţă”, Corul “Angeli” al Bisericii Greco-Catolice “Bob”,Corul Bisericii Romano-Catolice “Sf. Mihai”, Corala preoţilorclujeni, Grupul coral “Schola Gregoriana Monostorinensis”,Corul Bisericii Ortodoxe “Întâmpinarea Domnului”, GrupulPsaltic Mitropolitan al Patriarhiei Ortodoxe Române, Corul“Feroviaria” al Regionalei <strong>de</strong> C.F. marfă - Cluj al Sindicatului“Libertatea” al C.F. Cluj şi al Asociaţiei Culturale “Feroviaria”,CorulCentrului CulturalGerman“ H e r m a n nOberth”, Corulbărbătesc “Eufonia”al CaseiMunicipale <strong>de</strong>Cultură Cluj-Napoca, Coralafeminină “Cantabile”a CaseiMunicipale <strong>de</strong>Cultură şi al Sindicatului Liber al Învăţământului PreuniversitarCluj, Corala “Viva la Musica” al Casei Municipale <strong>de</strong>Cultură Cluj-Napoca, Corul Bisericii Piariste Romano-Catolică),21 dirijori (Gabriela Abrudan, Ciprian Para, AlexaChira, Mihail Protopsaltul, Adrian Corojan, Ciprian Rusu,Angela David, Petru Stanciu, Mihaela Goje, Vasile Stanciu,Kovács Attila, Alexandru Suciu, Vladimir Lungu, SzékelyÁrpád, Magyari Zita, Victoria Şofei, Majó Julianna, JakabffyTamás, Anca-Mona Mariaş, Francisc Mureşan, PotyóIstván), 15 solişti (Marcel Andreica - voce, Rodica Igna -orgă, Lavinia Bocu - mezzosoprană, Maria Lobonţ - voce,Dana Ciuca Mattei - mezzosoprană, Magyari Zita - orgă,Dan Victor - orgă, Gheorghe Muşat - trompetă, Horea Haplea- orgă, Vasile Nemes - voce, Horváth Zoltán - orgă, LucianPetrean - voce, Felicia Ilieş - voce, Gavril Vârva - voce,Antonia Cioacă - orgă/pian) şi peste 22.000 <strong>de</strong> spectatori…În urmă cu 11 ani, Adrian Corojan, iniţiatorul şi directorulFestivalului Coral “Crăciun Ecumenic”, participăîntr-o duminică din vara anului 1997, într-o biserică evanghelicădin Berlin, la o liturghie ecumenică. Aici se<strong>de</strong>sfăşura o rugăciune reunită apreoţilor - luteran, protestant, catolicşi ortodox - pentru pacea întregiilumi. Atunci s-a născuti<strong>de</strong>ea organizării unui asemeneaeveniment ecumenic şi la Cluj-Napoca, realizând totodată căera şi primul <strong>de</strong> acest gen dinţară.De atunci, an <strong>de</strong> an, publiculclujean asistă şi, începândcu ediţia a IV-a, participă la transpunerea dialogului toleranţeişi înţelegerii, al încre<strong>de</strong>rii, sincerităţii şi “dragostei faţă<strong>de</strong> aproapele”, pe tărâmul muzical şi social al corului, în cadrulgeneros al Crăciunului. Începând cu luna <strong>de</strong>cembrie aanului 1997, organizatorii principali - Asociaţia Culturală“Voci Transilvane” (fosta “Feroviaria”) şi Casa Municipală<strong>de</strong> Cultură Cluj-Napoca - au dat viaţă unui a<strong>de</strong>vărat ateliercreştin clujean, care a <strong>de</strong>venit locul şi oportunitatea <strong>de</strong> manifestareşi <strong>de</strong> întâlnire - prin cânt şi rugăciune - a tuturorcelor care vor să se integreze în această dimensiune spiritualăalături <strong>de</strong> corurile ce reprezintă cele şase cultecreştine tradiţionale din Cluj-Napoca: ortodox, romano-catolic,greco-catolic, reformat, unitarian şi luteran-evanghelic.În fiecare an gazda Festivalului Ecumenic este, prinrotaţie, o catedrală reprezentând unul din cele şase cultetradiţionale prezente la Cluj. Anul acesta, în perioada 4 - 20<strong>de</strong>cembrie, gazda ediţiei a XII-a va fi Biserica Evanghelic-Luterană, un<strong>de</strong> va avea loc şi o Seară Ecumenică <strong>de</strong>Rugăciune.Desigur, principalul punct <strong>de</strong> reper al festivalului vafi Marele Concert Ecumenic, care va avea loc la BisericaReformată cu Două Turnuri din bulevardul 21 Decembrie1989, în data <strong>de</strong> 20 <strong>de</strong>cembrie a.c. Printre participanţimenţionăm prezenţa Corului Liceului Teologic Reformat,Corului Facultăţii <strong>de</strong> Teologie Ortodoxă, Corului <strong>de</strong> cameră„Psalmodia Transylvanica”, Corului bărbătesc al SeminaruluiTeologic Ortodox, Corului “Péterffy Gyula” al LiceuluiTeologic Unitarian, Scholei Liceului Teologic Romano-Catolic,Corului Catedralei Mitropolitane, Corului “Magnificat”al Catedralei Greco-Catolice “Schimbarea la Faţă”, Corului“Feroviaria” al Sindicatului “Libertatea” al C.F. Cluj, Coruluibărbătesc “Eufonia” al Casei Municipale <strong>de</strong> Cultură Cluj-Napoca, Coralei feminine “Cantabile” a Casei Municipale<strong>de</strong> Cultură Cluj-Napoca şi a Sindicatului Liber al ÎnvăţământuluiPreuniversitar Cluj, Corului “Ave Musica” al Aca<strong>de</strong>miei<strong>de</strong> Muzică “Gh. Dima”.Publicul are posibilitatea să <strong>de</strong>vină la rîndu-i interpret,putându-se alătura coriştilor la interpretarea celor maifrumoase şi nepieritoare colin<strong>de</strong>: O, ce veste minunată, Treipăstori, Mennyből az angyal, Stille Nacht, Aleluia şi La mulţiani, <strong>de</strong>venite un a<strong>de</strong>vărat leit-motiv al festivalului. Fiecareparticipant vaprimi partiturileacestor piesemuzicale aflateîn componenţaprogramelor <strong>de</strong>sală, realizându-seastfelun ecumenismmultietnic şi pluriconfesional.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
Puţin după aceasta, şi reg. I Doljcare la stânga regimentului18 Gorj a continuatlupta. Lupta a ţinut până la ora 3 (15)fără nici un progres pentru noi.În acelaşi timp se auzeau focuri înflancul drept şi cam în spatele diviziei I.Fiind că eram neliniştiţi <strong>de</strong> acţiuneareg. 17 <strong>de</strong>spre care nu mai aveam nici unraport, general Obogeanu împreună culocot.col. Grozeanu şi maior Goescu s-audus prin ferma Gaistmir spre Fegyvernik casă găsească reg. 17 şi să vadă cum esteacţiunea la aripa dreaptă. Pe la ora (15 30 )cam în dreapta punctului Fekete-halv cânds-au angajat cu automobilele pe drumulcare duce spre Fegyvernek au fost primiţicu focuri din faţă şi din flancul drept <strong>de</strong> cătreinfanteria inamică, <strong>de</strong> la distanţa <strong>de</strong> 400 m.Pe o alee zărim un grup <strong>de</strong> zece infanterişti.- E unul cu cască, sunt <strong>de</strong>-ai noştri!Ei însă se îndreptau spre Fegyvernek.- Sunt unguri! Înapoi!Ei <strong>de</strong>schid focuri şi ne-au urmărit cufocuri mult timp. Ne izbim <strong>de</strong> un şanţ.- Uite husari! Vin spre noi.Noi scoatem revolverele şitragem în ei până ce am întors automobilele.Apoi ne-a gonit cavaleriainamică.Când la ora 4 după amiazăera momentul cel mai critic al diviziei,fiindcă începuse mişcarea <strong>de</strong>retragere şi regimentul 18 Gorj dincauza că în mişcarea <strong>de</strong> retragerereg. 17 <strong>de</strong>zvăluise aripa dreaptă,s-a trimis numai <strong>de</strong>cât un batalion<strong>de</strong> rezervă spre Fegyvernek carea curăţat câmpul <strong>de</strong> patrule şi <strong>de</strong>slabele forţe inamice ce se infiltraserăînapoia aripei drepte a diviziei şi încătrei batalioane din rezerva generală a divizieişi cu toată artileria s-a contraatacat forţeleinamice, din ferma Polgar Layos şiHorsi, pe care le-a respins.În urmă toate trupele diviziei au continuatcu cea mai mare energie urmărireainamicului în direcţia Fegyvernek, Szaparfaloşi gara Fegyvernek rămânând pestenoapte în formaţie <strong>de</strong> luptă.În seara <strong>de</strong> 25 s-a mai pus sub ordinelediviziei brigada colonelului Rotaru dindiv. VI şi 2 baterii <strong>de</strong> tunuri automobile.În dimineaţa zilei <strong>de</strong> 26, divizia I, ajutată<strong>de</strong> trupele <strong>de</strong> mai sus, a continuat urmărireainamicului spre Szolnok.La ora 10 trecuse brigada II la Vest<strong>de</strong> Török Syt. Miklos.Lt. Colonel Aleman Niculae, povesteşte:FEGYVERNEK- De fapt trei zile <strong>de</strong> luptă am avut.Am început la 23 iulie când regimentulse ducea pe zona <strong>de</strong> adunare <strong>de</strong>un<strong>de</strong> trebuia să înceapă contraofensiva adoua zi la 24, contra bolşevicilor.În marşul acesta avangarda a fostprimită cu focuri <strong>de</strong> artilerie şi puşcă <strong>de</strong> cavalerievrăjmaşe care urmărise trupele transilvăneneşi se infiltrase adânc în diviziilenoastre ce urmau să se concentreze.După o luptă scurtă la care a luatparte un singur batalion (maior Strehăianu amurit a treia zi din răni), cavaleria şi artileriavrăjmaşă au fost respinse şi trupele noastreDEZROBITORIIRadu Cosmin(urmare din numărul anterior)au putut să-şi urmeze marşul spre locul <strong>de</strong>adunare.A doua zi, pe la ora 3, dupăamiază,ocupam prin luptă o fermă (MagyarPal). Totul era <strong>de</strong>vastat ca şi cum ar fi statmultă trupă acolo. Întrebând pe fermier ceafost acolo ne-a răspuns:- 500 <strong>de</strong> bolşevici care au dormitazi-noapte aici. Într-un moment, după ce seînserase bine, intră un ofiţer <strong>de</strong> husar. Toţi<strong>de</strong> la masă au sărit în sus: Ce e nou?” El learăspuns din uşă:- „Suntem pierduţi”. Au venit truperomâneşti din regat!”.În ziua <strong>de</strong> 23 ungurii au tras peste100 lovituri <strong>de</strong> tun, plus focuri <strong>de</strong> armă. Înfaţa noastră ei au avut aproximativ, 2 escadroane<strong>de</strong> cavalerie, una baterie<strong>de</strong> artilerie.În ziua <strong>de</strong> 24, regimentulnostru a început lupta <strong>de</strong> fapt, pela 12 din zi, fiind la extremitateadreaptă a diviziei I a generaluluiObogeanu, căzând la această orăîn flancul trupelor bolşevice careapărau satul Ken<strong>de</strong>res. Lupta întreagadivizie.Din cauza acestei că<strong>de</strong>riîn flanc, duşmanul a început imediatretragerea.Vrăjmaşul pentru a evitacă<strong>de</strong>rea regimentului în spatelelor şi a le tăia retragerea, aruncă cavaleriaRESTITUTIOprimit cu focuri din direcţia Szaparfalo şi înacelaşi timp din dreapta, <strong>de</strong> la Fegyvernek.Batalionul maiorului Terpu primeşteordin a ataca în direcţia Fegyvernek, iar batalionulmaiorului Strehăianu în direcţiaSzaparfalo.Într-un avânt irezistibil, distanţa <strong>de</strong> 5kilometri care <strong>de</strong>sparte batalionul <strong>de</strong> aceste2 sate, e parcursă în mai puţin <strong>de</strong>-o oră.Batalionul maiorului Terpu ia cu asaltsatul Fegyvernek din care goneşte trupelebolşevice (care reuşiseră între orele 4 – 5dimineaţa a goni din acest sat batalionulmaiorului Zamfir din reg. Gorj) şi se stabileşte,la Sud-Vest <strong>de</strong> acest sat, cu dreaptarăzămat pe Tisa căutând a face legătură cumaior Strehăianu.Batalionul maiorului Strehăianu,după 2 ore <strong>de</strong> lupte, ajunge în faţa satuluiSzaparfalo, pune mâna pe primele case dinacest sat, însă, în acest timp vrăjmaşul fiindameninţat pe linia <strong>de</strong> retragere aduce încontinuuforţe proaspete, reuşeşte a opri înaintareabatalioanelor iar după o luptă <strong>de</strong>peste 8 ore, vrăjmaşul, reuşind a adunaforţe <strong>de</strong> trei, <strong>de</strong> patru ori mai mari cu peste40 – 50 mitraliere (cuiburi <strong>de</strong> câte 6 – 7 întrocasă) apoi 4 – 5 baterii artilerie grea, iartrupele noastre consumând în timpul acestor8 ore <strong>de</strong> rezistenţă aproape întreagamuniţie, căzând comandantul batalionului,maior Strehăianu, doi comandanţi <strong>de</strong> companieşi având pier<strong>de</strong>ri morţi şi răniţi foartemari, trupele noastre sunt nevoite a se retragevreo 3 kilometri înapoi şi primesc ajutoarenoi, un<strong>de</strong> rezistă fără însă a mai fiatacate <strong>de</strong> vrăjmaş <strong>de</strong>oarece şi-au ajunsscopul, putând să-şi scurgă parte din trupepe la Tisa-Bö, iar parte pe la Solnoc.Pe când vrăjmaşul îşi concentraparte din trupe pentru a opri mersul înaintespre Solnoc, restul trupelor din divizie atacădin nou iar vrăjmaşul fiind slăbit prin trimitereatrupelor la stânga lor, restul trupelordin divizie reuşeşte să înainteze şi să-l punăîn <strong>de</strong>bandadă,în retragere. În ziua aceastaam avut 4 ofiţeri morţi, 2 răniţi, trupă morţi55, dispăruţi 32.în faţa noastră şi în special în aripadreaptă, făcându-ne faţă prin cavalerie <strong>de</strong>scălecată,puţină infanterie şi multe mitraliereşi o baterie <strong>de</strong> artilerie. Se angajează luptala grupul <strong>de</strong> ferme Magyar Pal, MagyarBella, şi Vo<strong>de</strong>anar-Major. Lupta dureazăpână la ora 9 seara. Regimentul cu batalioanelemaior Strehăianu, şi maior Terpu, tul companiei 5 <strong>de</strong> rezervă, povesteşte:Sublocot. Strâmbeanu, comandan-după lupte dârze,pune mâna pe 14-15ferme care erau apărate cu multe trupe <strong>de</strong> Am fost pe ziua <strong>de</strong> 25 (cea mai greainfanterie, cavalerie <strong>de</strong>scălecate şi multe pentru mine)în rezerva batalionului. Prin înaintări,(inamicul atacând legătura dintremitraliere vrăjmaşe.La orele 9, vrăjmaşul respins peste batalionul meu şi batalionul meu şi batalionul3), am ajuns în linia I sub focuri grozavetot se retrage în direcţia Fegyvernek. Regimentulbivuachează în mijlocul câmpului, <strong>de</strong> artilerie pe care inamicul îl concentraseluând toate dispoziţiile <strong>de</strong> siguranţă şi <strong>de</strong> legăturăcu restul diviziei.<strong>de</strong> focul <strong>de</strong> mitraliere inamice pe un câmpcontra batalionului 2. Am stat trei ore opritÎn special noaptea până pe la 12, complet <strong>de</strong>scoperit (dă<strong>de</strong>au gloanţe, focuribolşevicii, prin soldaţi îmbrăcaţi civil şi ascunşiprin culturi semnalizează prin rache-adăpostiţi prin case.„înfipte”, <strong>de</strong> sus în jos, ei erau tot<strong>de</strong>aunatele luminoase prezenţa trupelor noastre. După trei ore, încetând focurile inamice,am pornit imediat ocupând patruAceastă semnalizare are <strong>de</strong> efect că artileriavrăjmaşă din direcţia Fegyvernek şi ferme, un<strong>de</strong> întărindu-mă, am stat până laSzaparfalo trage în direcţia avanposturilor orele 2 00 lipsit <strong>de</strong> muniţii, trăgând focurinoastre până pe la 11 30 – 12 noaptea. foarte rare care dând <strong>de</strong> bănuit inamiculuiÎn acea zi regimentul meu a avut doi c-am slăbit forţele a pornit la atac. Prin focmorţi şi 23 <strong>de</strong> răniţi.viu, cu ultimele gloanţe ce mai aveam inamicula fost respins. Încercând a mai atacaÎn ziua <strong>de</strong> 25, la ora 4 jumătate dimineaţaîn urma unui foc violent ce s-au<strong>de</strong> încă <strong>de</strong> trei ori graţie muniţiilor strânse <strong>de</strong>la Fegyvernek pentru a veni în ajutorul trupelorromâne care trebuiau să fie, or un bachis;un glonţ pornit <strong>de</strong> la inamic nu sela oamenii morţi şi răniţi (avem câmp <strong>de</strong>stalionsub comanda maiorului Zamfir (Gorj), oprea 4 kilometri. Nu era un şanţ, un arbore.Asta a fost cauza că n-am pututataşat pe lângă divizia <strong>de</strong> cavalerie, sautrupe din divizia <strong>de</strong> cavalerie.aduce muniţii dinapoi).Imediat după pornire primeşte ordin<strong>de</strong>-a ataca în direcţia Szaparfalo.După un marş <strong>de</strong> nici 1 km. , este(continuare în nr. viitor)www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4021
JURNAL TEATRALBogdan UlmuRodica Arghir-Porumbel,cunoscută practiciană a primeiscene a Moldovei, ne propuneDe la Wagner la Cehov...un subiect pentru care, amputea spune că avem feeling –Spaţiul în drama poetică. MomentulCehov. Apoi, ne simţimdatori să-i anesteziem autoareiteama <strong>de</strong> litera tipărită : „am fost<strong>de</strong>stul <strong>de</strong> inconştienţi cînd, ne-filologfiind, ci artist plastic, ne-amapucat <strong>de</strong> un studiu atît <strong>de</strong> dificil” (pagina 4) : doar majoritateateoreticienilor importanţi e formatădin ...practicieni, care nu-şimărturisesc acest „complex”. Iarîn cîteva capitole ale lucrării, culmea!,Rodica Porumbel dove<strong>de</strong>ştechiar talent ...literar !Un prim merit al lucrării: acoperă un gol în teoria naţională. După cum se ştie, scenografiisunt vitregiţi <strong>de</strong> edituri, apărînd la cîţiva ani (uneori, peste un<strong>de</strong>ceniu!) o lucrare <strong>de</strong>stinată lor. Viitorii realizatori <strong>de</strong> spectacoleCehov, au acum un reper util în documentare.Alt atu al ei : re-punerea în lumină a activităţii marelui muzicianWagner, mai puţin cunoscut ca reformator al spaţiului teatral.Suntem <strong>de</strong> acord cu autoarea că meritul lui Wagner în modificareaarhitecturii <strong>de</strong> teatru , în schimbarea concepţiei asupra eclerajului şiîn regîndirea spaţiului scenic, ori în reaşezarea fotoliilor pentru public,„este colosal”.Apoi, trebuie spus că teza <strong>de</strong> doctorat este riguros concepută,solid articulată, bine documentată : spaţiul dramei poetice esteparcurs - cu dublu interes - <strong>de</strong> la Wagner, la Cehov, <strong>de</strong> la teorie, lapractică. Sunt comentate spectacole realizate <strong>de</strong> Meyerhold, Tairov,Appia, Wieland Wagner, Krejca, Robert Wilson, Peter Brook, LucianPintilie, Liviu Ciulei, Cătălina Buzoianu, Alexan<strong>de</strong>r Hausvater, AlexaVisarion ş.a. ; sau sunt analizate concepte, simboluri, ori obiectescenografice precum cercul, lacul, cortina, pădurea, harta, samovarul,oglinda , masca, dulapul etc.Un<strong>de</strong> ni s-a părut că doctoranda se simte cel mai...în largulei? În pasajul <strong>de</strong>dicat realizării spectacolului cu Salomeea luiWil<strong>de</strong>, un<strong>de</strong> sunt transcrise impresii <strong>de</strong> <strong>lectură</strong> şi fragmente din jurnalul<strong>de</strong> lucru al scenografului :”...Nu ştim, <strong>de</strong> fapt, dacă nu suntemmartorii unui dublu dans – al lunii şi al Salomeeii.[...] Cre<strong>de</strong>m că luna<strong>de</strong>vine personajul-oglindă al Salomeii; Luna, personajul-pereche,parcă anunţă, premeditează ceea ce eroina urmează să făptuiască.[...]Luna, dătătoare <strong>de</strong> viaţă, <strong>de</strong> renaştere, şi luna care prevesteştenenorocirea, moartea. Este o poveste a contrastelor,<strong>de</strong>spre viaţă şi moarte, <strong>de</strong>spre dragoste şi ură, poveste plasată întrecelest şi teluric”(pag.54). Cucerită <strong>de</strong> text, autoarea <strong>de</strong>vine, la rîndui,cuceritoare (<strong>de</strong>şi ...”nu-i filolog”!)...Alt element important al realizării unei montări, eclerajul,se bucură şi el <strong>de</strong> spaţii întinse în lucrare, începînd cu Parsifalul luiAppia ( care a conceput un contre-jour care conferea tridimensionalitatecopacilor din scenă, aruncînd umbre reale – p.21) şi terminîndcu spectacolele mileniului trei. Mai sunt inteligent/ingeniospuse-n discuţie cortina, care într-unul dintre spectacole „ unduieşteasemenea unui şarpe şi se modifică în toate actele, fiind o prezenţăconstantă pe parcursul întregului spectacol”(p.101); lacul – celebrullac cehovian, <strong>de</strong>venit personaj – transformat, în viziunea îndrăzneaţăa lui Andrei Şerban, în mormînt al lui Treplev, dispărut printre paginileplutitoare ale manuscrisului său (p.104); timpul – unul al Arkadinei,şi un cu totul altul, al Ninei; pădurea – care aici, în UnchiulVanea, <strong>de</strong>vine pandant-ecou al Moscovei, din viitoarea piesă Treisurori (p.120); harta – care se găseşte pe perete în mod inutil (respectivalipsă <strong>de</strong> logică răsfrîngîndu-se şi asupra executantului ei -p.130); samovarul – <strong>de</strong>spre obiectul obligatoriu la Cehov, RodicaPorumbel scrie iarăşi cu talent : ” ...poate fi asociat cu anumite stărisufleteşti : odihna tihnită (sic!-n.n.) a unei dimineţi însorite <strong>de</strong> varăsau o dulce stare <strong>de</strong> abandon într-o după-amiază <strong>de</strong> toamnă tîrzie,cînd vîntul spulberă frunzele ruginii ale copacilor, cînd ploaia ţesepînze diafane pe ferestre şi focul pocneşte cu scîntei jucăuşe însobă, samovarul îşi spune povestea pufnind şi şuierînd uşor”(p.138);oglinda – care, spre exemplu, într-un spectacol sibian <strong>de</strong>vine unicelement <strong>de</strong> <strong>de</strong>cor! (p.152); Moscova – care-ntr-un viitor spectacolcu Trei surori „ar apărea, neapărat ; Moscova este frumoasă, pentrucă este un vis! Pentru că este foarte <strong>de</strong>parte! Moscova este fatamorgana celor trei surori – ea se în<strong>de</strong>părtează pas cu pas, pentru ase risipi <strong>de</strong>finitiv la linia orizontului (pe fundal, pe cicloramă ” –p.167); dulapul – element <strong>de</strong> <strong>de</strong>cor mult mai important <strong>de</strong>cît se cre<strong>de</strong>a: dulapul este gong, într-o montare ; dulapul este spaţiu <strong>de</strong> spionat,într-alta; dulapul „vomită jucării”, ori <strong>de</strong>zvăluie, în finalul piesei,o...mică livadă, <strong>de</strong> jucărie ! (pp.188-192); şi fireşte, ineluctabila a<strong>de</strong>văratălivadă, cea mare, căreia i se rezervă în lucrare mai multe pagini:<strong>de</strong> la ramurile <strong>de</strong> vişin înflorit ale lui Stanislavski (continuate, îninteriorul camerei, <strong>de</strong> un tapet imprimat cu lăstari <strong>de</strong> vişin), trecîndprin livada lui Strehler (în care totul era alb – <strong>de</strong>cor şi personaje), oricea a lui Brook ( prezentă în mo<strong>de</strong>lul covoarelor <strong>de</strong> Buhara), pînă lacea a lui Vlad Mugur şi Sturmer ( în care „vişinii tăiaţi sunt atîrnaţi <strong>de</strong>asuprascenei, cu crengile goale, întoarse spre pămînt, cu trunchiurileprinse între scînduri , găunoase, umilite” – pp.174-175). De altfel,citîndu-l pe George Banu, autoarea tezei se-ntreabă şi ea dacă, înspectacol, livada trebuie reprezentată – întrebare <strong>de</strong>cisivă, fireşte.În fine, vorbind <strong>de</strong>spre o altă montare recentă a lui AndreiŞerban (Unchiul Vanea, pe scena clujeană), scenografa-doctorandănu pier<strong>de</strong> ocazia să sublinieze importanţa unei puţin obişnuite roca<strong>de</strong>pe care o propune reprezentaţia :”...A.Ş. a optat pentru răsturnareaobiceiului dintot<strong>de</strong>auna – acum spectatorii sunt invitaţi pescenă, în spaţiul Imaginii, iar actorii cotropesc stalul, culoarul centraldintre fotolii, lojile, balcoanele şi balustra<strong>de</strong>le <strong>de</strong>spărţitoare.[...]Scena şi sala Teatrului Maghiar <strong>de</strong>vin un tot unitar, <strong>de</strong>vin casa Serebreakov,o casă foarte mare, asemeni unui labirint pustiu.[...] CasaSerebreakov a căpătat dimensiuni imense, magia poveştii a cuprins,a cotropit toate cotloanele teatrului, chiar şi regia tehnică a fost transformatăîn biroul profesorului” (pp.136-137).De reproşat...De data aceasta, n-am găsit erori flagrante(exceptînd unele fraze care se repetă – la paginile 66 şi 105; oriunele ortografieri ciudate – vezi Grisşa, pagina 190, repetat la 192).4022www.oglinda<strong>literara</strong>.ro
...cu GHEORGHE MOCANUNORD LITERAR, nr. 7-8,2008Apare la Baia Mare sub egidaConsiliului Ju<strong>de</strong>ţean Maramureş.O revistă ce-şi respectă statutul <strong>de</strong> gazdă: din primelepagini sunt semnalaţi oaspeţii, cei ce au venit la revistă cucărţile şi revistele nou apărute. Apariţia unei cărţi este o bucuriepe care ne-o împărtăşim unii altora şi… tuturor, chiartrebuie să ne-o dăruim ca pe cea mai minunată veste intelectuală.Din sumar: Romanul ca aparat <strong>de</strong> produs imagini –<strong>de</strong> Augustin Cozmuţa; Aura invizibilă - <strong>de</strong> Grigore Scarlat;Drumul literaturii prin vremi – <strong>de</strong> Ion M. Mihai; Romanul unorani tragici din istoria Transilvaniei – <strong>de</strong> Ion Buzaşi; Şantier 2.Un itinerar în căutarea lui Mircea Elia<strong>de</strong> – <strong>de</strong> Cornel Ungureanu;Alexandru Ivasiuc-promotorul revigorării prozei „Obsedantului<strong>de</strong>ceniu” – <strong>de</strong> Gh. Andraşciuc ş.a. Numărul <strong>de</strong>revistă a fost ilustrat cu lucrările sculptorului Traian Moldoveanu,cu ocazia împlinirii a 70 <strong>de</strong> ani.POESIS, nr. 6,7,8 / 2008Revistă <strong>de</strong> poezie editată <strong>de</strong> „Informaţia zilei” – Satu Mare.Se <strong>de</strong>schi<strong>de</strong> cu editorialul lui Ilie Sălceanu – Refuzând literatura.Urmează: Poeme <strong>de</strong> Andrei Fischo, Experimentulpoetic din centrul oraşului Satu Mare – <strong>de</strong> Ion Zubaşcu; Confesiunilelui Dimitrie Vatamaniuc, consemnate <strong>de</strong> MihaelaHerghiligiu; Poeme <strong>de</strong> Cassian Maria Spiridon; Omul întrerupt(poem dramatic) – <strong>de</strong> Gheorghe Istrate; Dan Puric –Confesiuni consemnate <strong>de</strong> Gyuris Adalbert; Eugen Simion-Genurile biograficului – <strong>de</strong> Gheorghe Glo<strong>de</strong>anu; Scrisoarea<strong>de</strong>schisă adresată d-lui Nicolae Manolescu <strong>de</strong> către DanielCorbu; Insolenţele tânărului Bogza – <strong>de</strong> George Achim.ARGEŞ, nr. 8, 2008Revistă editată <strong>de</strong> CentrulCultural Ploieşti.Ca<strong>de</strong> fiecare dată citim cuplăcere editorialul semnat<strong>de</strong> Jean Dumitraşcu. În acest număr <strong>lectură</strong>m:Lanţul slăbiciunilor.În paginile următoare, Liviu Ioan Stoiciu cu Abuz<strong>de</strong> presă şi rea-credinţă „colegială”. Apoi Glorioşii ani ai ratării– însemnări <strong>de</strong>spre boema piteşteană a anilor 1970-1980 <strong>de</strong> Aurel Sibiceanu; Mai citim: Patria din Codul genetic<strong>de</strong>Magda Ursache, La început a fost <strong>de</strong>butul – <strong>de</strong> RaduCange, Mircea Cărtărescu sau cum a rescris postmo<strong>de</strong>rnismulliteratura – <strong>de</strong> Claudia Mihaela Vlaicu.ANTARES, aprilie-iunie, 2008Directorul revistei este scriitorul Corneliu Antoniu, şeful FilialeiGalaţi - Brăila a Uniunii Scriitorilor din România. Revistaîncepe cu „Impresii după Festivalul revistei Antares. Urmeazămateriale interesante: Mitologie şi limbă populară –<strong>de</strong> Valeriu Bălteanu; Teodor Vişan - Omul <strong>de</strong> lângă noi – <strong>de</strong>Corneliu Stoica; Despre dogme, ocnaşi, tovarăşi, <strong>de</strong>moni şialţi oameni <strong>de</strong> cultură – <strong>de</strong> Floricică Alnostru.REVISTA REVISTELORTRANSILVANIA, nr. 8, 2008Revistă apărută în ianuarie, 1868 prin grija Asociaţiunii Transilvanepentru literatura Română şi Cultura PoporuluiRomân. Redactorul-şef al revistei este acum Corvin Lupu,care <strong>de</strong>schi<strong>de</strong> numărul cu De la Norman Finkalstein la RobertHorvath. Robert Horvath este <strong>de</strong> profesie cineast, absolvental Institutului <strong>de</strong> Artă Teatrală şi CinematograficăBucureşti şi a lucrat în mai multe studiouri mari din România,în<strong>de</strong>osebi la Televiziunea Română. Actualmente îşi <strong>de</strong>sfăşoarăactivitatea la studioul personal <strong>de</strong> film cu sedii înNew York şi Tokio, un<strong>de</strong> este cunoscut sub numele DEVA,oraşul un<strong>de</strong> s-a născut. În acest număr se poate citi scrisoareasa adresată Majestăţii Sale, Regele Mihai al Românieiintitulată:Românii, criminali sau eroi ? În finalul scrisoriiRobert Horvath îi cere Majestăţii Sale Mihai I <strong>de</strong> România săse ridice „în ceasul din urmă şi să spuneţi a<strong>de</strong>vărul. În acestfel veţi recupera istoria şi onoarea tuturor. Când va veni momentul,veţi mulţumi <strong>de</strong>stinului care v-a dat şansa să faceţiceva important pentru trecutul, prezentul şi viitorul ţării. Maiestate,vă găsiţi la o ultimă încrucişare <strong>de</strong> drumuri, avândposibilitatea <strong>de</strong> a pleca spre istorie ca Regele Mihai I al Românieisau ca un Mihai oarecare, în curând uitat <strong>de</strong> toţi”TIMPUL, nr.8, 2008Revistă <strong>de</strong> cultură – Redacţia şi administraţia: B-dul Carol I,Casa Conachi, Iaşi. Semnalăm: Scrisoare <strong>de</strong>schisă către d-l Michel Carasson – <strong>de</strong> Mihail Şora; Victimele ca informatori.Incoerenţa dosarelor <strong>de</strong> securitate – <strong>de</strong> GabrielAndreescu; Fin poet şi unul dintre cei mai valoroşi dramaturgiromâni postmo<strong>de</strong>rni – <strong>de</strong> Ion Bogdan Lefter; Poeme <strong>de</strong>Gheorghe Simon. În ultima pagină a revistei este prezentată,<strong>de</strong> Liviu Antonesei, cartea vrânceanului Ionică Sava, Speranţa,Din numărul 10 al revistei TIMPUL vă recomandăm:Istoria reprimării vieţii religioase în scrisori – <strong>de</strong> Gabriel Andreescu;Historiettes – <strong>de</strong> Dorin Tudoran; Copacul care ascun<strong>de</strong>pădurea – <strong>de</strong> Mihai Şora; Fragmente din jurnal – <strong>de</strong>Andre Gi<strong>de</strong>.REVISTA NOUĂ, nr. 7, 2008Fondată <strong>de</strong> B. P. Has<strong>de</strong>u la 15 <strong>de</strong>cembrie 1887. Seria apatra, editată <strong>de</strong> Cercul literar „Geo Bogza” şi Fundaţia „Has<strong>de</strong>u”.Mai recomandăm din cuprins: Viaţa şi scrisul – <strong>de</strong> ConstantinTrandafir; Obiectivitatea senzualităţii – <strong>de</strong> FlorinDochia; Interviul cu Bogdan Călinescu (Paris) – <strong>de</strong> CodruţConstantinescu; Jurnal <strong>de</strong> banalităţi (1974-2008) – <strong>de</strong> ConstantinTrandafir; Pentru o <strong>de</strong>spărţire <strong>de</strong> comunism – <strong>de</strong> SerenelaGhiţeanu.TOMIS, sept. 2008Revistă <strong>de</strong> cultură a Primăriei MunicipiuluiConstanţa. Din cuprins:Omul neeuropean – <strong>de</strong> MugurGrosu; Michelangelo Antonioni:Despre imposibilitatea comunicării– <strong>de</strong> Eliza Zdru; Poetul cu chip cioplitîn om – <strong>de</strong> Luana Luban; De larim ne tragem şi acolo ne vom întoarce– Dan Mihuţ; Trupuri fără cicatrice– <strong>de</strong> Lauriana Luban; Oraşele mari în extincţie – <strong>de</strong>Augustin Ioan; La anonimul lăudat – <strong>de</strong> Daniel Clinci.DUNĂREA DE JOS, nr. 79, 2008Revista sărbătoreşte o sută <strong>de</strong> ani<strong>de</strong> la apariţia primului număr. Înnota sa obişnuită vine cu materiale <strong>de</strong> înaltă ţinută: Presa înanul 1908, la Galaţi – Virgil Guruianu; Simone <strong>de</strong> Beauvoir –Adriana Ghiţă; Centenar Danubian – Constantin Frosin; Desprecea mai nouă carte a lui Gelu Dorian – A. G. Secară;Poezia mo<strong>de</strong>rnă sau sentimentul ca argument – Petre Flueraş;Săbiile lui Constantin Brâncoveanu – Radu Moţoc;ARGEŞ, nr. 9, 2008Revistă <strong>de</strong> cultură fondată în 1966., editată <strong>de</strong> Centrul CulturalPiteşti. Nu cred că Elia<strong>de</strong> a ales exilul pentru că doreasă scape <strong>de</strong> propriul trecut – <strong>de</strong> Gheorghe Glo<strong>de</strong>anu; Ţară,ţară, vrem un brand! - <strong>de</strong> Mariana Şenilă Vasiliu; Ecouri: ICR– Şcoala <strong>de</strong> vară din Germania şi Freedom for Lazy People– New York – <strong>de</strong> Magda Ursache şi Victor Martin; Poeziegreacă mo<strong>de</strong>rnă şi contemporană – <strong>de</strong> Iorgos Ieralis şi MiltosSahtouris.www.oglinda<strong>literara</strong>.ro 4023