„ovidius†constanţa - Biblioteca Universitatii "LUCIAN BLAGA" SIBIU
„ovidius†constanţa - Biblioteca Universitatii "LUCIAN BLAGA" SIBIU
„ovidius†constanţa - Biblioteca Universitatii "LUCIAN BLAGA" SIBIU
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Stoica Lascu / Analele Universităţii „OVIDIUS” / Vol. 4/ 2007<br />
Noi dar trebuia să eşim spre Marea Neagră, unde au fost totdeauna cetăţi<br />
celebre greceşti şi romane în vechime 24 , bizantine şi genoveze în evul mediu,<br />
apoi turceşti şi acum româneşti. Noi ca rasă, religie şi politică am fost mereu<br />
legaţi de puterea dela Constantinopol (Vechiul Bizanţ, Roma cea nouă a lui<br />
Constantin cel Mare, patriarhia din timpul evului mediu şi modern); ca ocupaţie,<br />
păstorii, în timpurile vechi cutreerau cu turmele lor stepele dunărene, câmpiile<br />
Traciei şi macedonene şi munţii din Carpaţii nordici şi până la Pindul sudic. Aşa<br />
cum e acum, a fost în totdeauna creşterea de vite, mai ales de oi, puterea<br />
românilor şi a aromânilor, iarna la câmp şi vara la munte.<br />
Dar ciobanii români după ce se scoborau din Carpaţi în câmpiile<br />
dunărene şi în stepele dobrogene, din cauza invaziilor barbare şi alte cauze, anul<br />
viitor suiau în Balcani (sau viceversa) şi se duceau şi mai departe. Pe atunci ţările<br />
erau mai libere, pământul eftin şi stăpânitorii îngăduitori; iar ciobanul român era<br />
voinic, deştept, întreprinzător, cunoştea multe limbi şi avea şi galbeni la chimir.<br />
Mulţi dintre ei se fixau şi rămâneau pe ici şi colo 25 .<br />
Aşa s-au răspândit românii la Sud de Dunăre, au ajuns la Mare înspre<br />
Constanţa, Balcic şi Varna, iar aromânii s-au suit de-o parte în munţii Traciei şi<br />
au trecut până în Balcani, de alta au mers până în Peloponez. Trepădatul şi<br />
cutreerarea aceasta (transhumanţa) durează de mii de ani, a fost foarte întinsă în<br />
timpul invaziunii popoarelor asiatice, s-a mai domolit acum, cu scumpirea<br />
pământului, punerea graniţelor şi vămilor şi mai ales cu îngreunarea şi<br />
complicarea vieţii moderne. Dar drumul oilor va rămânea deapururi ca un semn al<br />
cutreerărilor noastre prin ţările locuite acum de alte naţii 26 . (Nici nu s-a organizat<br />
24 vezi Gh. Popa-Lisseanu, Cetăţi şi oraşe greco-romane în Noul Teritoriu al Dobrogei,<br />
Institutul de Editură şi Arte Grafice „Flacăra”, Bucureşti, 1914, passim.<br />
25 vezi R. Rucăreanu, Români ardeleni în Sudul Dobrogei, în „Dobrogea de Sud”, I, nr. 2,<br />
mai 1937, pp. 29-35; C.D. Constantinescu, Elementul românesc în Cadrilater înainte de<br />
anul 1913, în Ibidem, pp. 7-12; N. Dragomir, Oierii mărgineni şi transhumanţa lor în<br />
Dobrogea de Sud, în „Analele Dobrogei”, XIX, vol, II, 1938, pp. 121-137.<br />
26 În martie 1914, când se discuta în Cameră , între altele, şi chestiunea denumirii noilor<br />
judeţe şi stabilirea atributelor heraldice, N. Iorga pledează ca imaginea oierului transilvănean<br />
(mocanul) să simbolizeze judeţul Caliacra: „În judeţul Dobrici, înainte de a fi bulgarii şi după<br />
ce fuseseră turcii, cari au dat atâtea numiri de localităţi, erau mocanii noştri, a căror misiune<br />
istorică a fost extraordinar de importantă (subl.n.). Respectabili ca ţărani români, dar şi ca<br />
elemente de legătură între toate provinciile neamului românesc. Plecaţi din fundul<br />
Ardealului, pe valea Dunării, a Nistrului şi până în regiunile depărtate ale Rusiei. Unde n-au<br />
fost şi unde n-au represintat, cu oile lor, cel d’intâiu act de luare în stăpânire a teritoriului de<br />
către neamul românesc! (Aplause).<br />
Şi, d-lor, un geograf şi un geolog foarte distins şi foarte harnic, d. Murgoci, pe care<br />
l-aţi consultat, pentru că nu a avut nenorocirea (sic! – greşeală de tipar: recte „norocirea” –<br />
n.n.) să se ducă la Veneţia ca mine, a găsit un fapt etnografic, tot atât de interesant, pe cât şi<br />
de înduioşător, pe acolo, pe la Cavarna ori Ecrene. A găsit într-un sat nişte copii cari,<br />
jucându-se, numărau româneşte. I-a întrebat pe româneşte şi n-au putut răspunde; ştiau<br />
numai turceşte. Din vechiul graiu românesc nu rămăseseră decât cuvinte care înseamnă<br />
numerele; numai copiii, în jocurile lor, îşi amintiau de limba care fusese a strămoşilor<br />
ISSN -1841-138X 55 © 2007 Ovidius University Press