Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
POLITOLOGIA ŞI OBIECTUL EI DE STUDIU<br />
învaŃă din participarea la acŃiunea politică, din experienŃa achiziŃionată odată<br />
cu socializarea politică – juridică a personalităŃii.<br />
Foarte frecvent, practic în majoritatea sociogrupurilor, consensul şi<br />
unanimitatea în luarea deciziilor sunt deziderate virtuale; apar frecvent<br />
comportamente individuale şi de grup cu caracter deviant în raport cu<br />
standardele juridice şi morale, cu valorile majorităŃii, cu strategiile politice<br />
adoptate de majoritate. Adesea, indivizii şi grupurile deviante contestă<br />
legitimitatea deciziilor şi programelor politice, implicit autoritatea celor care<br />
organizează şi controlează realizarea acŃiunilor. În astfel de cazuri devine<br />
necesară exercitarea puterii, a forŃei pentru a impune respectarea strategiei<br />
şi deciziilor curente, a normelor juridice care reglează acŃiunea politică. Prima<br />
sarcină a puterii este aceea de a preveni transformarea oricărui conflict<br />
potenŃial într-unul violent, de a da garanŃii respectării drepturilor omului,<br />
implicit în ceea ce priveşte securitatea individului.<br />
4. Puterea<br />
Puterea, după cei mai mulŃi autori, constituie miezul vieŃii politice –<br />
fapt inutit şi studiat încă din antichitate. Bertrand Russell scria că „Puterea<br />
este conceptul fundamental al ştiinŃelor sociale, în acelaşi sens în care<br />
energia este conceptul fundamental al fizicii.“ 5 Ideile referitoare la putere sunt<br />
la fel de vechi ca şi reflecŃiile asupra formelor de guvernământ, prefigurânduse<br />
în concepŃiile formulate de Confucius, Platon, Aristotel sau în Codul lui<br />
Manu, Codul lui Moise etc. Meritul cel mai important al gânditorilor clasici este<br />
acela de a fi ridicat o serie de probleme referitoare la puterea politică: Ce<br />
este puterea? Care este natura puterii? Cum ar putea fi comensurată<br />
puterea? Cine deŃine şi exercită puterea? Care sunt formele, mecanismele de<br />
exercitare a puterii? Cum ar putea fi mărită şi menŃinută puterea de către<br />
titulari? Care sunt scopurile şi limitele puterii? Ce raporturi fireşti ar trebui să<br />
funcŃioneze între putere şi legi? etc.<br />
Meritul de a fi elaborat răspunsuri coerente, argumentate la astfel de<br />
întrebări aparŃine gânditorilor moderni şi postmoderni. Astfel, de pildă, J.<br />
Locke a înŃeles puterea politică în strânsă legătură cu statul, dreptul şi<br />
legiferarea. EsenŃa puterii politice constă în dreptul de a legifera, de a<br />
condamna la moarte, de a impune sancŃiuni. Puterea statului îşi asumă<br />
misiunea de a face dreptate în viaŃa comunităŃii prin intermediul a trei instituŃii<br />
componente: legislativul, care elaborează legile necesare pentru asigurarea<br />
dreptăŃii; executivul, care va aplica legile, şi justiŃia, care va lua decizii<br />
corective în raport cu comportamentele deviante faŃă de imperativele legilor.<br />
Dreptatea se va realiza nu numai prin respectarea de către cetăŃeni a regulilor<br />
stabile după care ei să trăiască, ci şi prin conformarea, în egală măsură, a<br />
cârmuirii, a monarhului faŃă de legile fundamentale existente. J. Locke are<br />
5 Bertrand Russell, „Idealurile politice. Puterea“, Editura Antaios, 2002, p. 92<br />
27