You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
însæ, utilizîndu-le, Benjamin le deplaseazæ cu<br />
graflie, cînd nu le reinventeazæ), øi deci øi resursele<br />
limbii comune – pentru a-i croi acestei gîndiri,<br />
øi formei ei logice, „concepfliei“ ei, limbajul. Acela<br />
apt sæ-i exprime ireductibila proprietate sau, cu<br />
termenul lui Benjamin însuøi, „calitatea“.<br />
Nu e decît firesc atunci ca aici – în dreptul chestiunii<br />
„proprietæflii“ sale – sæ rezide øi punctul de<br />
maximæ solicitare la traducerea acestui fel de text.<br />
Cæci tocmai cu asemenea texte înscriind în ele<br />
o meditaflie riguroasæ despre lucruri ale unei experienfle<br />
deopotrivæ generice øi curente, deci<br />
mereu reînnoite (una menitæ sæ le lumineze<br />
de la propria lor luminæ, cînd nu-i angajatæ sæ le<br />
transforme), se verificæ din plin adagiul cæ, pentru<br />
ele, traduceri bune nu existæ, ci doar unele<br />
cît mai puflin posibil proaste. Ceea ce principial,<br />
øi nu mai puflin <strong>idea</strong>l, implicæ asimptota unei<br />
nesfîrøite aproximæri (în fond, de aceea în spafliul<br />
unei culturi mature, textele importante nu pot<br />
avea – de drept – o singuræ traducere); una care,<br />
în finitudinea intelecfliei desfæøurate de procedurile<br />
unei munci concrete de traducere, nu se obfline<br />
decît revenind asupra ei în straturi succesive.<br />
Sau lucrînd în mai mulfli, colegial, sub eclerajul<br />
unui deschizætor de drum (fiind tot text, în orice<br />
traducere, chiar øi fæcutæ la mai multe mîini, ræsunæ<br />
inevitabil o auctorialitate dominantæ, o<br />
„voce“ a ei cu un timbru anumit). Sau, în sfîrøit,<br />
se obfline în ambele modalitæfli deodatæ, „în cruciø“<br />
øi-ntr-o reciprocitate complementaræ a atenfliei<br />
fiecæruia la (micro)scæpærile privirii celuilalt,<br />
într-o strategie de maximizare a exigenflei cu<br />
care, sub autoritatea textului original, ceea ce<br />
este de înfleles are a trece – a se textura – cît mai<br />
fin, mai færæ rest în fidelitatea restituirii ca limbæ<br />
proprie: deopotrivæ idiom exact (pe cît posibil întocmai)<br />
al lucrurilor despre care ni se vorbeøte<br />
øi limbæ comunæ textului traducerii øi cititorilor ei.<br />
În acest din urmæ caz, în circulaflia internæ a versiunilor<br />
de lucru între membrii echipei, practica<br />
traducerii se îmbogæfleøte, explicit øi implicit,<br />
cu o laturæ a ei de atelier sau de seminar practic<br />
– din care se øi-nvaflæ.<br />
Cum se poate ghici, toate acestea sînt nu atît rodul<br />
unor judecæfli abstracte, cît încercarea de a<br />
decanta øi-a divulga ceva de ordinul unei cunoaøteri<br />
practice. Iar ea, se înflelege, se dobîndeøte<br />
abia prin accesul direct la experienfla textului în<br />
intimitatea sa, aøa cum apare ea desfæøuratæ,<br />
dedublatæ – între original øi versiunea de fixat prin<br />
traducere –, în fine, amænunflitæ, ca sub o lupæ.<br />
Adicæ în lumina participærii efective la sarcina<br />
traducerii, la finisærile ei. Într-adevær, dificultæflile<br />
de surmontat în efectuarea acestor restituiri<br />
Benjamin le-am putut deopotrivæ mæsura øi noi,<br />
„redactorii de text“ (øi „îngrijitori“) ai textului acestor<br />
traduceri. Øi anume în chiar mæsura în care,<br />
alæturi de traducætoarea lor, sub cælæuzirea muncii<br />
exemplare de defriøare fæcute de ea pe originale<br />
(nu mai puflin în totalul respect al acestei<br />
munci øi, desigur, cu acordul ei expres), ne-am<br />
angajat øi noi priceperile øi putinflele în gestul concret<br />
de împæmîntenire a gîndirii-Benjamin în<br />
româneøte, la firul øi la ochiurile textului (øi nu<br />
doar la nivelul surplombant al deciziei de a publica<br />
texte reprezentative ale lui, cum s-a întîmplat<br />
cu alte volume ale acestui autor într-adevær<br />
drag nouæ). Cu toate astea, traducerile de faflæ<br />
raportul de funcflii dintre scenæ øi public, text øi reprezentaflie, regizor øi actori. Teatrul epic – explica el –<br />
trebuie mai degrabæ sæ înfæfliøeze situaflii, decît sæ dezvolte acfliuni. Øi obfline astfel de situaflii, dupæ cum vom<br />
vedea de îndatæ, tocmai prin întreruperea acfliunilor. Væ atrag atenflia, aici, asupra cîntecelor, a cæror funcflie<br />
principalæ este întreruperea acfliunii. Øi nu se poate sæ nu fi observat cæ teatrul epic adoptæ prin principiul<br />
întreruperii un procedeu cu care v-afli familiarizat în ultimii ani, graflie filmului øi radioului, presei øi fotografiei.<br />
Mæ refer la procedeul montajului: elementul montat întrerupe contextul în care este montat. Îngæduifli-mi<br />
sæ indic pe scurt faptul cæ acest procedeu are o justefle specialæ, ba poate chiar desævîrøitæ în<br />
teatrul epic.<br />
Întreruperea acfliunii – pe baza cæreia Brecht øi-a descris teatrul ca fiind epic – contrariazæ în permanenflæ<br />
iluzia publicului. Iar asta fiindcæ o asemenea iluzie este inutilæ pentru un teatru care îøi propune sæ trateze<br />
elementele realului ca date ale unui experiment. Situafliile teatrului epic se aflæ însæ la sfîrøitul, øi nu la începutul<br />
experimentului. Aceste situaflii sînt întotdeauna, într-o formæ sau alta, ale noastre. Ele nu trebuie aduse<br />
mai aproape de spectator, dimpotrivæ, trebuie distanflate de acesta. El le recunoaøte ca situaflii reale, øi nu,<br />
ca în teatrul naturalist, cu suficienflæ, ci cu uimire. De aceea, teatrul epic nu reproduce situaflii, ci mai degrabæ<br />
le descoperæ. Descoperirea situafliilor are loc prin întreruperea cursului acfliunii. Întreruperea nu are însæ aici<br />
caracterul unui excitant, ci îndeplineøte o funcflie organizatoricæ. Ea opreøte acfliunea în plinæ desfæøurare øi<br />
obligæ astfel publicul sæ ia atitudine faflæ de ceea ce se petrece, iar pe actor sæ ia atitudine faflæ de rolul sæu.<br />
Aø dori sæ væ aræt, printr-un exemplu, cum descoperirea øi folosirea gesticii nu înseamnæ la Brecht decît reconversia<br />
metodei montajului, atît de importantæ în radio øi film, dintr-un procedeu doar la modæ, într-un eveniment<br />
în viafla omului. – Sæ ne imaginæm o scenæ de familie: mama tocmai apucæ o statuetæ de bronz ca sæ<br />
arunce cu ea dupæ fiica ei, tatæl tocmai deschide fereastra sæ strige dupæ ajutor. Iar în clipa aceasta îøi face<br />
apariflia un stræin. Acfliunea este întreruptæ; ceea ce apare în locul ei este situaflia, væzutæ acum prin ochiul<br />
stræinului: chipuri tulburate, fereastra deschisæ, mobilierul devastat. Existæ o privire în fafla cæreia nici scenele<br />
cele mai banale din cotidianul zilelor noastre nu aratæ prea diferit. Aceasta este privirea dramaturgului epic.<br />
Acesta opune operei dramatice totale laboratorul dramatic. Dramaturgul epic se agaflæ din nou de marea<br />
øi vechea øansæ a teatrului: a expune ceea ce e prezent. În centrul experimentului sæu stæ omul. Omul din<br />
ziua de azi; unul redus, aøadar, un om congelat într-o lume rece. Totuøi, cum nu avem altul, e interesul<br />
nostru sæ-l cunoaøtem. El e supus unor teste, unor examinæri. Iar rezultatul e urmætorul: cursul evenimentelor<br />
nu poate fi schimbat în punctele sale culminante, øi nu prin virtute øi hotærîre, ci numai, în desfæøurarea<br />
sa riguros habitualæ, prin rafliune øi practicæ. Scopul teatrului epic e sæ construiascæ din elementele cele mai<br />
mærunte ale comportamentului ceea ce în dramaturgia aristotelicæ se numeøte „acfliune“. Mijloacele sale<br />
sînt, aøadar, mai modeste decît cele ale teatrului tradiflional; la fel øi scopurile sale. El are mai puflin intenflia<br />
de a îmbuiba publicul cu sentimente, fie ele chiar øi de revoltæ, øi mai mult cea de a-l înstræina prin gîndire,<br />
pe termen lung, de condifliile în care træieøte. Sæ remarcæm doar în treacæt cæ nu existæ început mai bun<br />
pentru gîndire decît rîsul. Iar convulsiile diafragmei dau øanse mai bune gîndirii, de obicei, decît convulsiile<br />
sufletului. Iar teatrul epic îøi permite doar luxul ocaziilor de a rîde.<br />
Poate afli remarcat deja cæ reflecfliile de faflæ, care se apropie de sfîrøit, cer un singur lucru scriitorului: sæ<br />
gîndeascæ, sæ reflecteze la poziflia sa în procesul de producflie. Or, de un lucru putem fi siguri: aceastæ reflecflie<br />
îi duce, mai devreme sau mai tîrziu, pe scriitorii care conteazæ – adicæ pe cei mai buni tehnicieni în domeniul<br />
lor – la constatæri ce oferæ fundamentul cel mai palpabil al solidaritæflii lor cu proletariatul. Aø dori sæ<br />
închei printr-un exemplu actual, sub forma unui scurt pasaj din <strong>revista</strong> Commune, publicatæ aici, de dumneavoastræ.<br />
Commune a lansat o anchetæ: „Pentru cine scriefli dumneavoastræ?“ Voi cita din ræspunsul lui<br />
René Maublanc, precum øi din comentariile adæugate de Aragon. „Scriu færæ îndoialæ – spune Maublanc<br />
– aproape numai pentru un public burghez. În primul rînd pentru cæ sînt obligat sæ o fac – øi aici Maublanc<br />
se referæ la obligafliile sale profesionale, ca profesor de liceu –, iar în al doilea rînd pentru cæ am o origine<br />
burghezæ, o educaflie burghezæ øi provin dintr-un mediu burghez, astfel cæ sînt în mod firesc înclinat sæ mæ<br />
adresez clasei cæreia îi aparflin, pe care o cunosc øi pe care pot s-o înfleleg cel mai bine. Dar asta nu înseamnæ<br />
cæ scriu ca sæ-i fiu pe plac sau sæ o sprijin. Pe de o parte sînt convins cæ revoluflia proletaræ este necesaræ<br />
øi de dorit, pe de altæ parte cred cæ aceasta va surveni cu atît mai rapid, mai uøor, mai eficace øi mai puflin<br />
sîngeros, cu cît rezistenfla burgheziei va fi mai slabæ... Proletariatul are nevoie astæzi de aliafli din tabæra burgheziei,<br />
întocmai cum, în secolul al optsprezecelea, burghezia a avut nevoie de aliafli din tabæra feudalæ. Printre aceøti<br />
aliafli aø dori sæ mæ numær.“<br />
34