Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
22<br />
laurii pe care i-a cules un Paganini, nu va exercita vreodatæ farmecul aproape legendar pe care l-a exercitat<br />
acesta.“ Existæ însæ, ca sæ ræmînem la aceeaøi imagine, un Busoni 30 al fotografiei, iar acesta este Atget. 31<br />
Amîndoi au fost øi virtuozi øi, de asemenea, precursori. Amîndoi s-au consacrat total, færæ egal, misiunii lor,<br />
fæcînd-o cu precizia cea mai înaltæ. Chiar øi în træsæturi au ceva asemænætor. Atget era un actor care, scîrbit<br />
de ocupaflia sa, øi-a øters masca de pe faflæ, iar apoi s-a apucat sæ demaøte øi realitatea. Træia la Paris særac<br />
øi anonim, vînzîndu-øi pe un prefl de nimic marfa iubitorilor de fotografie – care nu puteau fi mai puflin excentrici<br />
ca el –, iar de curînd a murit, læsînd în urma lui o operæ de peste patru mii de imagini. Berenice Abbot<br />
din New York a adunat aceste foi, din care tocmai a apærut o selecflie într-un volum de o frumusefle exepflionalæ<br />
32 , editat de Camille Recht. Publicistica vremii „nu øtia nimic despre omul care obiønuia sæ-øi petreacæ timpul<br />
în atelier cu pozele sale, irosindu-le apoi pe un prefl de nimic, de multe ori pentru preflul unei cærfli poøtale<br />
ilustrate, din acelea care, pe la 1900, ne arætau oraøe frumoase scældate în lumina albastræ a nopflii, cu o<br />
lunæ retuøatæ. Atget a atins polul mæiestriei supreme; dar, cu modestia încæpæflînatæ a unui mare cunoscætor<br />
care træieøte de-a pururi în umbræ, a læsat urmaøilor misiunea de a-i înfige steagul aici. Aøa se face cæ unii<br />
dintre urmaøi cred, poate, cæ ei au descoperit polul, pe care Atget pæøise însæ înaintea lor“. 33 E cît se poate<br />
de adeværat: fotografiile pariziene ale lui Atget sînt precursoarele fotografiei suprarealiste; avangarda primei<br />
coloane într-adevær largi pe care suprarealismul a putut s-o punæ în miøcare. El este primul care dezinfecteazæ<br />
atmosfera sufocantæ pe care o ræspîndise convenflionalul portret fotografic al epocii declinului. El purificæ<br />
aceastæ atmosferæ, o curæflæ: øi inifliazæ eliberarea obiectului de auræ, care e meritul indubitabil al celei mai<br />
recente øcoli de fotografie. De cîte ori revistele de avangardæ Bifur sau Variété oferæ, sub titulaturi ca „Westminster“,<br />
„Lille“, „Anvers“ sau „Breslau“, numai detalii – o datæ un fragment de balustradæ, mai apoi vîrful<br />
unui pom golaø ale cærui ramuri întretaie din loc în loc un felinar, altædatæ un calcan [de clædire] sau un candelabru<br />
cu un colac de salvare cu numele oraøului înscris pe el –, toate acestea nu sînt decît sublinieri literare<br />
ale unor motive descoperite de Atget. El cæuta ceea ce se pierde øi e evaziv, øi de aceea asemenea imagini<br />
se întorceau øi ele împotriva ecoului exotic, pompos, romantic al numelui oraøului; ele aspiræ aura din realitate,<br />
ca apa dintr-un vapor care se scufundæ. – Ce-i aura, de fapt? O curioasæ întreflesere de spafliu øi timp:<br />
apariflia unicæ a unei depærtæri, cît mai aproape cu putinflæ. Sæ urmæreøti în tihnæ, într-o amiazæ de varæ, un<br />
lanfl muntos la orizont sau un ram care-øi aruncæ umbra deasupra celui care îl contemplæ, pînæ ce clipa sau<br />
ceasul este parte din viziune: iatæ ce-nseamnæ sæ respiri aura acestor munfli, a acestui ram. Or, înclinaflia<br />
de a-fli aduce lucrurile „mai aproape“ ori mai curînd mai aproape de mase este la fel de pætimaøæ astæzi ca<br />
øi depæøirea în orice împrejurare a unicitæflii prin reproducerea [Reproduzierung] lor. Zi de zi, nu putem rezista<br />
nevoii de a poseda obiectul din cea mai apropiatæ proximitate într-o imagine [Bild] ori mai degrabæ într-o<br />
copie [Abbild]. Iar copiile – precum cele avute la îndemînæ de ziarele øi hebdomadarele ilustrate – se deosebesc<br />
negreøit de imagine. Unicitatea øi permanenfla sînt atît de strîns îmbucate în aceasta, ca vremelnicia øi repetabilitatea<br />
în celelalte. Dezghiocarea obiectului din coaja sa, sfærîmarea aurei, este semnætura unei percepflii care<br />
recunoaøte atît de bine tot ce este asemenea pe lume, încît, cu ajutorul reproducerii [Reproduktion], triumfæ<br />
øi asupra unicului. Atget a trecut aproape întotdeauna nepæsætor pe lîngæ „perspectivele mærefle øi aøanumitele<br />
însemne de marcæ“ 34 ; dar nu øi pe lîngæ lungile øiruri de stative pentru ghete; nu pe lîngæ curflile<br />
pariziene unde, din searæ pînæ în zori, sînt aliniate ca la paradæ cærucioarele; pe lîngæ mesele la care s-a mîncat<br />
deja øi de pe care vesela n-a fost încæ strînsæ, aøa cum sînt la acea oræ alte sute de mii; pe lîngæ bordelul<br />
de pe strada ..., la nr. 5, al cærui 5 apare uriaø în patru locuri diferite ale fafladei. Dar în mod ciudat, aproape<br />
toate aceste imagini sînt pustii. Pustie Porte d’Arcueil lîngæ fortifs, pustii treptele luxoase, pustii curflile, pustii<br />
terasele cafenelelor, pustie, cum se cuvine, Place du Tertre. Nu sînt solitare, ci færæ atmosferæ; oraøul din<br />
aceste imagini e gol ca o locuinflæ care nu øi-a gæsit, încæ, un nou chiriaø. Sînt prestaflii prin care fotografia<br />
suprarealistæ pregæteøte o înstræinare salutaræ între om øi lumea înconjurætoare. Elibereazæ pentru privirea<br />
øcolitæ politic un cîmp vizual în care orice intimitæfli cad în favoarea iluminærii detaliului.<br />
Evident cæ acest mod nou de a privi avea sæ aparæ cu cea mai micæ frecvenflæ acolo unde lucrurile se petreceau<br />
cel mai comod: în portretul fotografic reprezentativ, contra cost. Pe de altæ parte, renunflarea la figura<br />
umanæ este pentru fotografie obiectivul cel mai irealizabil. Øi cine n-a øtiut a învæflat, desigur, de la cele<br />
mai bune filme ruseøti cæ nici mediul [Milieu 35 ], nici peisajul nu se deschid decît în fafla acelui fotograf care<br />
øtie sæ le prindæ în manifestarea anonimæ pe care ele o au pe un chip. Totuøi, posibilitatea de a izbuti atîrnæ<br />
în mare mæsuræ de ceea ce e fotografiat. Generaflia care nu mai era obsedatæ de dorinfla de a intra prin<br />
fotografie în posteritate, ci se retrægea mai degrabæ cu sfialæ, pentru astfel de-ndeletniciri, în spafliul ei vital