You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
înrudirea cîntului cu graiul pæsærilor. Pe de altæ parte, este o certitudine cæ limbajul artei nu poate fi înfleles<br />
decît în cea mai strînsæ legæturæ cu teoria semnelor. Færæ ea, orice filosofie a limbajului ræmîne în genere<br />
cu totul fragmentaræ, fiindcæ relaflia dintre limbaj øi semn (cea dintre limbæ øi scriere nu este decît un caz<br />
particular al ei) este una originaræ øi fundamentalæ.<br />
Aceastæ remarcæ ne dæ ocazia sæ definim o altæ opoziflie care dominæ domeniul limbajului în ansamblu øi<br />
are o legæturæ importantæ cu aceea, pomenitæ deja, dintre limbajul în sens restrîns øi semn, færæ a se confunda<br />
însæ pur øi simplu cu aceasta. Øi anume: limbajul este, în orice caz, nu doar comunicare a comunicabilului,<br />
ci totodatæ øi simbol al incomunicabilului. Aceastæ laturæ simbolicæ a limbajului depinde de relaflia sa<br />
cu semnul, dar se extinde, de exemplu, într-o anumitæ privinflæ pînæ la nume øi judecatæ. Acestea nu au<br />
doar o funcflie comunicantæ, ci, foarte probabil, øi o funcflie simbolicæ strîns legatæ de aceasta, la care nu<br />
ne-am referit aici, cel puflin nu explicit.<br />
Ceea ce ræmîne în urma acestor consideraflii este un concept purificat al limbajului, oricît de imperfect ar fi<br />
încæ. Limbajul unei esenflialitæfli este mediul în care ea îøi comunicæ esenfla-spirit. Curentul neîntrerupt al acestei<br />
comunicæri curge traversînd întreaga naturæ, de la existenflele cele mai de jos pînæ la om øi de la om la<br />
Dumnezeu. Omul i se comunicæ lui Dumnezeu prin numele pe care le dæ naturii øi semenilor (în numele<br />
proprii), iar naturii îi dæ nume dupæ comunicarea pe care o recepteazæ de la aceasta, cæci natura întreagæ<br />
este stræbætutæ øi ea, de la un cap la altul, de un limbaj mut, færæ nume, reziduu al cuvîntului creator divin,<br />
care s-a menflinut în om ca nume cunoscætor, iar peste oameni ca verdict de judecatæ. Limbajul naturii e<br />
de comparat cu o parolæ secretæ pe care fiecare santinelæ o transmite celei urmætoare în propria sa limbæ,<br />
însæ conflinutul parolei este însuøi limbajul de santinelæ. Orice limbaj superior este traducere a unuia inferior,<br />
pînæ la desfæøurarea, în claritatea sa ultimæ, a cuvîntului divin, care e unitatea acestei miøcæri de limbaj.<br />
Traducere de Maria-Magdalena Anghelescu<br />
Note:<br />
1. Pentru precizæri privitoare la felul în care este de „auzit“ (de citit) în româneøte conceptualizarea acestei nofliuni, cf. infra, n. 3. (N. red.)<br />
2. E util sæ nu se piardæ din vedere faptul cæ Mitteilung (subst.), mitteilen (verb) înseamnæ literal: a împærfli cu cineva ceva, a avea parte de acelaøi<br />
lucru ca øi altcineva; de unde: a împærtæøi (cuiva ceva) øi deci a comunica. Întrucît e vorba de o discuflie despre limbaj, termenul a fost<br />
tradus în mod sistematic prin „comunicare“, „a comunica“. Însæ în numeroase ocurenfle de-a lungul acestui text, gîndurile lui Benjamin despre<br />
limbaj nu pot fi înflelese pe deplin færæ a fline cont de faptul cæ el, conform intuifliei lingvistice prezidînd la existenfla øi funcflionarea acestui<br />
cuvînt în germanæ øi speculînd cu ea, activeazæ puternic acest înfleles material al comunicærii, fæcînd nemijlocit din ea øi o comunicaflie – „între<br />
lucruri“. (N. red.)<br />
3. Afirmaflie-cheie pentru desfæøurærile speculative din acest eseu (scris în 1916 la München øi gîndit iniflial ca o „scrisoare“ adresatæ prietenului<br />
Gershom Scholem, celebrul specialist de mai tîrziu în studiul cabalei øi al misticii iudaice), ea expune totodatæ una din principalele dificultæfli<br />
de traducere care au trebuit surmontate – sau mai degrabæ dizolvate – în realizarea corectæ a acestei versiuni în româneøte a eseului lui<br />
W. Benjamin. Este vorba despre sintagmele exprimînd cele douæ concepte operative strategice: sprachliche Wesen, respectiv geistige Wesen.<br />
Tehnic vorbind, existæ aici douæ chestiuni implicînd, fiecare, opfliuni de traducere; mai precis, opfliuni în favoarea unei soluflii de echivalare<br />
care, aplicatæ sistematic, sæ aibæ valoarea unei reguli de comprehensiune. Sæ le luæm pe rînd.<br />
1) Rezolvarea cea mai simplæ a traducerii lui sprachliche Wesen ar fi recomandat redarea lui prin „esenflæ lingvisticæ“. Fæcînd pe moment<br />
abstracflie de discuflia asupra felului cum este de înfleles vocabula Wesen în aceste construcflii (revenim îndatæ, la punctul 2), trebuie remarcat<br />
imediat cæ Benjamin nu se înscrie cu aceste reflecflii despre limbaj înæuntrul cîmpului epistemic al unei øtiinfle propriu-zise a limbii (sau<br />
a limbajului). Adicæ înæuntrul sensului epistemologic riguros øi deopotrivæ uzual al cuvîntului, aøa cum e el prestabilit, construit de o elaborare<br />
prealabilæ – în cadrul unei practici de cunoaøtere øi conform standardelor ei logice øi empirice de validitate – a unui obiect inteligibil,<br />
cu un sens categorial definit, numit „limbaj“, øi care abia astfel e susceptibil sæ fie øi obiectul unei cunoaøteri determinate (pozitive, obiectivabile<br />
etc.). Dimpotrivæ, prin reflecflia de aici, Benjamin încearcæ tocmai, înainte de orice, sæ defriøeze accesul la ce ar fi de înfleles, de definit<br />
– øi cum – esenflialmente (i.e. eidetic) drept limbaj. Cu alte cuvinte, Benjamin nu oferæ aici o lingvisticæ (decît într-un sens foarte larg øi vag<br />
al cuvîntului, aproape metaforic), ci o veritabilæ filosofie speculativæ a limbajului, o „metafizicæ“ a acestuia (øi chiar o „teologie“ sau o „ontoteologie“)<br />
dacæ se doreøte. Pentru a nu obtura înflelegerea intuitivæ a acestui fapt decisiv, una care sæ însofleascæ fiecare moment al lecturii, a<br />
fost evitatæ utilizarea adjectivului „lingvistic(æ)“ pentru redarea lui sprachlich(e), preferîndu-se (cu o singuræ excepflie, semnalatæ prin ghilimele)<br />
utilizarea construcfliilor perifrastice: „… de limbaj“, „… de ordinul limbajului“ (sau alte procedee de construcflie sintagmaticæ cu aceeaøi<br />
valoare semanticæ).<br />
2) Wesen în germanæ, se øtie, înseamnæ fel de a fi (al ceva), unul stabil øi definitoriu, aøadar naturæ, øi astfel a putut fi perfect folosit în filosofie<br />
ca echivalent pentru essentia, deci esenflæ (morfologic, el este un participiu al lui sein, a fi). Numai cæ în construcfliile conceptuale care ne<br />
preocupæ o asemenea traducere – prin „esenflæ lingvisticæ“ sau, respectiv, „esenflæ spiritualæ“ – ar fi echivalat cu riscul deschiderii de porfli largi<br />
pentru confuzii conceptuale grave, desfigurante pentru sensul gîndirii lui Benjamin despre limbaj. Or, Benjamin nu vorbeøte niciun moment<br />
despre „esenfle“ în sensul unor entitafli subzistente; cu alte cuvinte, nu alocæ lui Wesen, calificat drept lingvistic ori spiritual, un sens substanflial,<br />
asemænætor accepfliei metafizice tradiflionale, spiritualiste (de exemplu, din scolasticæ) a nofliunii de esenflæ. Pentru a marca (øi prezerva øi intuitiv)<br />
înflelegerea sistematic adverbialæ a lui Wesen în aceste construcflii, s-a recurs, în funcflie øi de constrîngerile gramaticale de flexiune, la modularea<br />
terminologicæ: „esenflialitate“, „esenflæ-de-…“ sau chiar „esenflæ-…“ (acolo unde elipsa se dovedea chiar mai profitabilæ). (N. red.)<br />
12