You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
– Dar asta e bine, nu Adică... ţii la ea şi vă petreceţi cea<br />
mai mare parte a timpului liber împreună...<br />
– Da. Dar eu nu vreau să... Vezi tu, doar ţin la ea. N-o<br />
iubesc. Nu ştiu cum vine asta. Poate o iubesc. Dar credeam că sentimentul<br />
ăsta e mai profund, mai... cum să-ţi spun Când vin spre<br />
casă nu mă gândesc la ea, nu-mi vine să merg mai repede ca să<br />
ajung mai repede şi s-o îmbrăţişez, să-i spun c-o iubesc, să-mi<br />
imaginez emoţionat scena, să-mi doresc să plec din sala de operaţii<br />
pentru simplul fapt că mi s-a făcut dor de ea... Nu ştiu. Poate sunt<br />
eu căzut în cap.<br />
Deschise gura să mai spună ceva, profitând de uimirea<br />
Manuelei care o împiedica să formeze o propoziţie coerentă, însă<br />
şoferul îi răspunse într-o spaniolă puţin afectată de lipsa exerciţiului<br />
că a citit prea multe cărţi de dragoste, dar şi că, teoretic, avea<br />
dreptate, însă era posibil să nu se întâlnească în vecii vecilor cu<br />
acel sentiment complex şi „momentan utopic”. N-a avut darul de<br />
a-l încuraja, iar tot ce a putut scoate de la sora sa mai mare (şi dornică<br />
să schimbe subiectul) a fost un „subscriu!” grăbit şi convins.<br />
– Mulţumesc.<br />
Liniştea ce a urmat până la aeroport a valorat 50 de coroane.<br />
Manu îi dădu de înţeles că îl ascultase, dar că nu-l putea<br />
sfătui în vreun fel. Trebuia să-şi asculte inima. Sau mintea. Sau<br />
ce-şi asculta el de obicei în momentele de răspântie. Au luat un<br />
ceai fierbinte la masa care le-a servit drept suport la „regăsire”.<br />
– Manu, tu... te descurci<br />
Ochii i se făcuseră arzători. Nu putea să-l mintă.<br />
– Aşa şi-aşa. Habar n-am. Probabil o să fiu bine cândva.<br />
– Dacă ai nevoie, sună-mă. Nu ştiu ce minuni pot face<br />
prin telefon, dar o să încerc. Da<br />
Ceaiul i-a fript vârful limbii.<br />
– Mulţumesc.<br />
Nu a fost o despărţire lacrimogenă. Au făcut schimb de<br />
adrese de tot felul, numere de telefoane mobile, urări de bine. Îmbrăţişarea<br />
de final a fost cea înduioşătoare. Şi-apoi Manu a ajuns<br />
din nou în avion, din nou privind printr-o fereastră rotundă un oraş<br />
căptuşit de abur, din nou gândindu-se la schimbare. Dar cu ochii<br />
77