Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
care am fost acolo. Urmele unghiilor se vor vedea câteva zile. Bine<br />
că era întuneric şi nu trebuia să dau cine ştie ce explicaţii.<br />
– O să-mi scrii, nu-i aşa M-a întrebat cu o voce gravă<br />
pe care nu o mai auzisem.<br />
– Desigur, prinţeso! Am promis! (când am să pot)<br />
Eram sigur că aveam deja un loc călduţ pregătit în iad.<br />
S-a mai repezit o dată în braţele mele zdrobindu-şi sânii (care mă<br />
înnebuniseră de când o văzusem) de pieptul meu şi dusă a fost.<br />
– Te iubesc, am mai auzit-o şoptind ca pentru ea.<br />
Am încercat să mă rup cumva de amintirea ei, să uit cât<br />
de confortabil mă simţeam în preajma Marietei. Cum spuneam<br />
ceva mai devreme, unele lucruri sunt infinit mai uşor de zis decât<br />
de făcut. Dar, aici eu eram diferit, aici eram altfel decât ceilalţi.<br />
Descoperisem la o vârstă fragedă că îmi pot alege amintirile, că<br />
pot să decid ce anume să păstrez şi ce să arunc în gaura neantului.<br />
Toţi orfanii sunt la fel. În momentul în care pricepem că adevărul<br />
crunt e că nimeni nu ne vrea, ne dezvoltăm această abilitate. E<br />
pentru protecţia noastră, ne ascundem în spatele unui zid de piatră<br />
indestructibil. Acolo noi suntem cei puternici, acolo nimeni nu ne<br />
lasă în urmă. E locul unde noi jucăm roluri de călăi…<br />
Fără noduri în gât, fără fasoane, am plecat. Că doar mai<br />
aveam de suferit, seara abia începuse. Iar, dacă surorile Heine nu<br />
mă speriau, întâlnirea de la miezul nopţii îmi trimitea un curent<br />
rece pe şira spinării. Luminiţa avea darul ei…<br />
Am ajuns într-o grădină a şcolii ce nu avea nimic în comun<br />
cu locul pe care-l cunoşteam atât de bine. Locul în care îmi<br />
petrecusem copilăria arăta sumbru în lumina palidă a lunii de<br />
toamnă.<br />
Cu Vicky şi Chris aveam un pact special. Ele se prefăceau<br />
că nu ştiau că mă întâlneam cu amândouă, iar eu mă prefăceam<br />
că nu observ prefăcătoria lor. Ei, fiecare cu mâncarea care-i place!<br />
Amândouă erau foarte, foarte-ridicol de blonde, ca nişte nemţoaice<br />
veritabile ce erau. Mici de statură, cu părul creţ şi ochi scânteietori<br />
erau de o bună dispoziţie imposibil de alterat. Probabil că aşa aş<br />
fi arătat şi eu dacă aş fi fost nepotul unicului evreu care a reuşit să<br />
scape cu averea intactă dintr-o Germanie în agonie.<br />
147