Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
un mic gărduleţ de sârmă împletită. Nu era o problemă. O făcusem<br />
de multe ori când eram fugărit de dulăul Ateului. În bucătărie era<br />
aproape linişte. Doar strigătele pline de zel ale tatălui meu adoptiv<br />
mai răzbăteau înfundate până aici. Masa era gata pregătită, mâncărica<br />
aburindă în farfurii, chiar şi tacâmurile erau aranjate – că<br />
aşa îi plăcea Părintelui. Nu m-am obosit prea tare cu mestecatul<br />
(o bătaie de cap şi de dinţi pe care nu o deprinsesem cum se cade)<br />
şi mi-am refăcut în minte planurile. Era ora nouă şi vreo patru<br />
minute, destul timp ca să ajung până dincolo de deal…<br />
Pentru că era ultima mea seară în sat, convenisem cu toate<br />
doamnele inimii mele să le spun rămas bun. Adică amânasem momentul,<br />
pe care-l intuiam a fi plin de lacrimi, cât de mult posibil.<br />
Nu mai aveam ce lungi, mâine urma să-mi iau tălpăşiţa şi eu încă<br />
nu-mi îmbrăţişasem fetele. Marieta era prima mea prietenă, pe ea<br />
trebuia s-o văd la zece fix. O oră mai târziu, în grădina şcolii erau<br />
programate surorile Heine la interval de o jumătate de oră (nu deodată,<br />
că nu eram fiul lui Terente), iar apoi Luminiţa. Aveam vaga<br />
bănuială că urma o seară lungă, în care se vor face promisiuni ce<br />
nu se vor respecta în veci (pomenirea lor) şi în care era de datoria<br />
mea să le fac pe toate doamnele să se simtă bine. Lucru mai uşor<br />
de zis decât de făcut. Mi-am amintit cu ciudă că un scandal de<br />
toată frumuseţea era la câţiva paşi de mine. Hmm, deznodământul<br />
era incert. Deşi prevedeam că, la un moment dat, Ateul va hotărî<br />
că i-a ajuns şi îşi va aminti că el nu dă doi bani pe toate pildele<br />
creştinismului. Apoi va jura că nu mai pune mâna cât trăieşte el<br />
pe preoteasă, aşa să-i ajute Dumnezeu (ha, ha, ha! Pe acest Ateu<br />
nu-l durea gura). Înşfăcând încă o pulpă de pui, m-am repezit din<br />
nou afară. Era linişte. Pentru un necunoscător ar fi părut că problema<br />
era rezolvată. Nici pe departe! Părintele îşi umezea probabil<br />
buzele pe undeva (poate chiar cu una din sticlele vecinului). Fără<br />
să mai pierd vremea, am zburat (la figurat, că la propriu aş fi vrut<br />
eu…).<br />
Am ajuns la Marieta cu zece minute înainte de ora stabilită.<br />
Nu am fost deloc surprins s-o văd aşteptându-mă. Draga de<br />
ea, cine ştie de când tremura de frig pe băncuţa de lângă poartă<br />
Mi-au trecut toate supărările văzând-o, din partea mea Părintele<br />
145