You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Florentina Loredana DALIAN<br />
Halucinaţii<br />
Merg. Dacă m-aş opri, s-ar despica pământul. Trebuie să<br />
merg cât mai mult, până cad. Observ. Trebuie să observ, să aud,<br />
să văd în jurul meu, să mă agăţ de lumea exterioară, altfel m-aş<br />
prăbuşi în mine pentru totdeauna.<br />
Privesc atent, să mă încredinţez că lumea nu s-a schimbat.<br />
Îmi repet în gând: „Nu s-a schimbat nimic”. Un câine mi se-alătură<br />
vreo doi paşi. Îmi vine să-l întreb ca Moromete: „Unde mergem<br />
noi, măi Niculae”. Nu ştie. Îşi pierde interesul şi rămâne lângă<br />
un coş de gunoi. Astăzi, nici câinii nu mă iubesc.<br />
Un copil îmi zâmbeşte din cărucior. Mă întreb de ce-mi<br />
zâmbesc toţi copiii. E drăguţ, dar nu-i al meu. Nu te uita la mine,<br />
copile, azi sunt urâtă! Scot limba la el şi începe să urle.<br />
Într-o maşină staţionată, surprind cu coada ochiului un<br />
bărbat care se holbează la mine. Ce-o fi văzut A! Am lacrimi.<br />
Aşa e – nu vezi toată ziua oameni care-şi varsă lacrimile pe stradă.<br />
Şi eu care credeam că sunt sexy! Mai bine-mi pun ochelarii. Ce<br />
dacă-i umbră<br />
O ţigancă mărşăluieşte cu ţigara-n mână. Se duce glonţ<br />
la o florăreasă din altă rasă şi-o înjură: „Făi femeie, eşti nebună<br />
Ţi-am zis să-ţi iei florile şi să te cari tocma-n capu’ ălălalt de<br />
stradă! Repede, că altfel ţi le-arunc!” Femeia dă să negocieze, cu<br />
teamă, n-are succes. Umilită, îşi strânge florile şi pleacă. Mă revolt.<br />
Apoi mă mir că mai am vlagă să mă înduioşez de umilinţa<br />
altora. Îmi dă prin gând să mă-ntorc să-i cumpăr toate florile. Dar<br />
n-o fac. Marile decizii le luăm doar în gând.<br />
La o terasă, un bărbat şi o femeie se privesc în ochi. Nu<br />
au nevoie de cuvinte, se ţin de mână. Sunt frumoşi şi pare că se<br />
iubesc. Întorc capul. Azi nu suport fericirea nimănui.<br />
Un bătrân mă opreşte să mă-ntrebe cât e ceasul. Îmi vărs<br />
năduful pe el şi-i spun că „mi se rupe”. Îşi face cruce şi-mi şuieră<br />
ceva de străbuni. Las’ că nici ţie nu ţi se rupe de mine! Şi-apoi, la<br />
ce-ţi foloseşte să ştii cât e ceasul, când mergi fără ţintă şi nu ştii<br />
încotro te-ndrepţi<br />
115