You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Poate. Noi, ostaticii, exponenţi ai unor religii şi culturi diferite,<br />
acum aplatizaţi prin umilinţă şi ca fără de vârstă, am devenit impasibili.<br />
Zăcem pe banchete şi scaune mizerabile sau, cei mai<br />
mulţi, direct pe pardoseala de piatră zdrelită. Prizăm pasiv, vrând<br />
nevrând, fumul ţigării, şi el, fumul de tutun îndoit cu oxigenul trecut<br />
de mai multe ori prin duzini şi duzini de plămâni, ne gâdilă<br />
nările. Din stradă se aud perechi, perechi, alte focuri de armă. Unul<br />
dintre paznici se ridică şi trage şi el, salve duble în fereastră, spre<br />
avertizare. Al doilea suplimentează atacul cu o rafală adevărată.<br />
Sticla din giurgiuvele e gata pisată.<br />
– Kalasnikov-ul… zice Laila şi îmi strecoară pe sub braţ,<br />
mâna, care-i tremură ca piftia de curcă.<br />
– Nu cred. Sunt numai gloanţe oarbe… zic, adică, fac eu<br />
pe deşteapta. Mă trag la o parte, suficient de departe cât să aud,<br />
cum Laila povesteşte despre… cum a trecut ea linia frontului,<br />
cum a fugit din serai pe furtună. Furtună de nisip, desigur. A fugit<br />
şi din tabăra refugiaţilor...<br />
– … Am ascuns higeabul sub mantou. Mi-am ridicat<br />
fustele şi mi-am lăsat părul roşu lung şi despletit peste umerii goi.<br />
M-am rujat… Am cântat şi am ţopăit ca la circ. Paşaportul, zici!...<br />
Laila prinde a râde puţin cam isteric, exact în clipa în care altă<br />
sticlă din ferestre e spartă de gloanţe, cioburile fac hărmălaie, se<br />
împrăştie ca o grindină prin sala înţesată de oameni. Din stradă şi<br />
de dinăuntru carcerei noastre, mitralierele răpăie fără contenire.<br />
Tabla acoperişului se găureşte, metalul e moale, se topeşte. Mă<br />
aştept ca lumina zilei să năvălească prin breşa căscată. Vine numai<br />
funingine. Afară e smoală, noapte adevărată.<br />
– Dacă am evada, ne-am evapora! - întreabă Laila fără<br />
să îmi lase impresia că a intrat în panică fără motive.<br />
De la locul meu, de pe pordoseala unde stau cu capul<br />
aplecat sub un scaun făcut ţăndări, o trag de mânecă, încerc s-o<br />
fac să înţeleagă că suntem prinşi, atacaţi din toate părţile. Că nu<br />
mai există scăpare.<br />
– Atacaţi De cine! Îmi pune ea întrebarea cu un fel de<br />
reproş, pe care nu am de gând să i-l înghit. Fie ce-o fi. Ridic capul<br />
şi, privind-o direct în ochi, zic:<br />
113