You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
paznicii au aşezat drugi de fier spuzit de rugină.<br />
Nu ştiu cât este ora. O fi zi, o fi noapte Totu-i încetinit<br />
în mişcare. Fără direcţie. Existăm, totuşi, pentru că respirăm cu<br />
toată gura şi plămânii umflaţi ca un foi de fierărie, îi rezistăm experienţei<br />
ce are loc în chiar conglomeratul scârnăviei umane. Laila<br />
îmi arată modelul dantelei la care lucrează, unul vechi şi cu dichisuri<br />
ce ţin de viaţa dintr-un serai cu destule femei leneşe, lascive,<br />
ce îşi adoră la nebunie stăpânul. Eu nu mă pricep la înnodat<br />
macrame în horbote aproape medievale. Nu vreau să învăţ meşteşugul<br />
pierderii timpului. În schimb ştiu să mint, să fur, să înjur.<br />
Ce-am avut, ce-am pierdut<br />
Rânjesc. Limbaj convenţional şi care, cred că mă face<br />
puternică. Laila îşi lasă capul spre lumina plăpândă, mult şi mai<br />
mult, de îi văd mai bine obrazul. Are ten prea subţire, prea alb,<br />
pentru a crede că s-a născut în clima din zona Bagdadului. Şi o cicatrice<br />
ascuţită la tâmplă, ca incisivul de lapte. Nu-i o rană urâtă,<br />
doar nepotrivită pentru o cadână ce se crede cuminte.<br />
Unul dintre paznici a scăpărat bricheta. Îşi aprinde ţigara.<br />
Înţeleg că-i ultima lui ţigară din pachetul de ţiplă. Trage fumul în<br />
gură, îl plimbă printre dinţi şi măsele, îl mestecă bine… Îl filează<br />
în şuviţe sure, pe care le răsuflă pe nările amândouă. În jur, aerul<br />
are acum izul unei felii de peşte ţinut prea mult la saramură. Bărbatul<br />
asudă. Vecina mea de scaun şi de suferinţă este poate singura<br />
mostră de feminitate adevărată în cloaca asta asexuată. Face faţă<br />
plină de curaj situaţiei date. Zadarnic. Cui îi mai pasă<br />
Bărbaţii se prefac că nici nu există. Paznicii o ignoră cu<br />
bună ştiinţă. Cei cu cagule trase pe faţă se poartă cu noi ca şi cum<br />
nu ar păzi oameni, ci hoţi de cadavre. După ce ne-au înşfăşcat<br />
toate bunurile personale, ne-au făcut chisăliţă demnitatea umană,<br />
se prefac că înţeleg perfect situaţia, că ştiu că suntem … victime<br />
„colaterale”. S-a creat între noi, gardieni şi ostatici, acea relaţie<br />
de când lumea, când, în disperare de cauză, victima face pact cu<br />
călăul. Aşa e viaţa! Le cerşim fără gesturi, fără cuvinte, un semn,<br />
o speranţă. Nu primim nici una din două. Şi acele ceasornicului<br />
de la mâna mea sunt ca şi anchilozate… Se târăsc, abia înaintează.<br />
Poate că Timpul s-a oprit de-adevăratelea şi nu am aflat eu încă!<br />
112