Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Fereastra - 2010<br />
(Urmare din pag. 97)<br />
: „Creştea, pâ-nă la cer, un baobab /<br />
Cu fructe cât o casă, cu bodegi / Şi<br />
trenuri de sidef iuţind prin crengi, /<br />
Cu gări albas- tre-n care stam zâmbind<br />
/ La străvezii pahare cu absint /<br />
Şi povesteam din viaţă, şi râdeam / De<br />
peştii care ne priveau din geam...”<br />
Vasile Şeicaru şi-a lăsat chitara<br />
să ningă peste sufete şi tristeţi:<br />
„De unde vin zăpezile de-acum / E<br />
nuntă-n cer şi flacăra mi-o stinge /<br />
Văzduhul trage o sanie pe drum /<br />
Privesc pe geam e linişte şi ninge...”<br />
În final, spectatorii au ascultat,<br />
în picioare, ca pe un recviem, cântecul<br />
- testament al Tatianei Stepa:<br />
„Vă las toate ce-au fost bune, / Dar şi<br />
cele ce n-au fost, / Vă las tot ce nu pot<br />
spune, / Nu mai are niciun rost. // Vă<br />
Gabriela VODĂ<br />
La capăt de vise şi felinare<br />
Şedea lîngă mine şi privea undeva departe,<br />
Nu mai eram nici eu, nu mai era nici parcul.<br />
M-am ghemuit ca o mîţă de bulevard<br />
Şi am tăcut.<br />
Gerul de afară şi scaunul rece îmi implantau<br />
sub piele bucăţi de gheaţă,<br />
Am ţipat şi s-au spart.<br />
Spînzurate de cer, felinarele medievale<br />
în acest anturaj de prost gust<br />
Mă chemau...<br />
Le-am zis că nu pot să mă mişc şi s-au stins.<br />
las dragostea pierdută / Şi tot chinul<br />
de apoi, / Gura mea nu mai sărută, /<br />
Vă las dorul meu de voi. // Vă las drumul<br />
către lună / Şi copacii mei stingheri,<br />
/ Vă las lupta mea nebună /<br />
Pentru viaţă până ieri. // Vă las<br />
lacrima cu care / Am dormit la căpătâi,<br />
/ Vă las nopţile amare / Şi lumina<br />
mea dintâi. / Vă las gândul de pe urmă,<br />
/ Să vă apere mereu, / Vă las iarba,<br />
cerul, marea, / Vă las tot ce am<br />
fost eu!. / Vă las sufletul în palme, /<br />
Azvârliţi-l printre fragi / Şi iertaţi-mi<br />
voi povara, / Toţi cei care mi-aţi fost<br />
dragi. // Căci vă las şi bucuria / Şi tot<br />
cerul meu de stele, / Vă las singura-mi<br />
avere, / Vă las cântecele mele”.<br />
Trecuse de miezul nopţoii... Era târziu...<br />
Începea o nouă zi... Sau o nouă<br />
eternitate.<br />
■<br />
Nenorocitele.<br />
Aşchii mici de tuse mi-au trăncănit în gît.<br />
S-a întors spre mine.<br />
Ne vedea: eu, parcul.<br />
Părul lui ciufulit şi ochii primitivi de aborigen,<br />
Mă făceau să mă simt ca o păpuşă<br />
într-o vitrină de la Paris.<br />
L-am tras de păr, i-am găurit ochii<br />
cu o crenguţă de copac<br />
Şi m-a lăsat în pace, reflexiv însă<br />
Mi-a întins mîna lui albă, bolnăvicioasă<br />
şi am lăsat-o să putrezească în a mea.<br />
Felinarele s-au aprins şi ceaţa opacă<br />
ne-a cuprins în braţele ei muribunde ...<br />
Aleile ne-au chemat , iar noi ca doi copii<br />
i-am adunat toate putregaiurile.<br />
Le-am scuipat într-o urnă şi ne-am pierdut<br />
într-o cafenea obscură.<br />
Cafeaua şi vişinatele ne-au purtat la pas<br />
sacadat pe aleile aceluiaşi parc...<br />
Te-am sărutat pe buze... dar<br />
Nu mai eram nici eu, nu mai era nici parcul.<br />
98