Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fereastra - 2010<br />
(Urmare din pag. 95)<br />
vestită în bucurie, tăcerea încurcată a<br />
spectatorilor de provincie, care nu îndrăzneau<br />
s-o „acompaniem” decât în<br />
gând. Până când se auzea vuietul mării,<br />
până când lacrimile deveneau zboruri<br />
ascunse într-un suflet de pasăre.<br />
Iar ea, Tatiana, incurabilă bolnavă de<br />
muzică şi poezie, îşi cânta - la fiecare<br />
revenire în <strong>Mizil</strong> - nu durerea, nu<br />
înfrângerea, ci flacăra ce lumina din<br />
rugul propriului său trup: „Împarte,<br />
Doamne, cu mine durerea / Din lacrima<br />
care Te strigă / Şi dă-mi alinarea<br />
şi dă-mi mângâierea / Împarte cu<br />
mine durerea. // (…) Dă, Doamne,<br />
iarnă să mă adoarmă / Să mă îngroape<br />
cu tot cu toamnă / Să cadă albă<br />
peste destine / Să nu mai ştie nimeni<br />
de mine…”<br />
Anul trecut, la cea de a doua<br />
ediţie a Concursului Naţional de Literatură<br />
„Agatha Grigorescu Bacovia”<br />
i-am pomenit despre eveniment, fără<br />
să îndrăznesc să-i solicit participarea.<br />
A intuit însă că o aşteptăm şi a confirmat,<br />
fără nici o ezitare: „Sigur că<br />
vin!”. Spunea, atunci, poetul Adrian<br />
Păunescu: „Aveam o mie de treburi<br />
importante de făcut, dar când am auzit<br />
că astăzi, la <strong>Mizil</strong>, este o sărbătoare<br />
a culturii, nu puteam să nu fim<br />
alături de dumneavoastră… Iar pe<br />
drumul nostru încoace, datorită complicaţiilor<br />
şoselelor, am avut timp să<br />
scriem şi v-am adus două cântece noi,<br />
două premiere. N-ar fi exclus ca de<br />
aici, de la <strong>Mizil</strong>, în această zi de octombrie<br />
a anului 2008, să înceapă cariera<br />
a două cântece excepţionale ale<br />
Tatianei Stepa“.<br />
A fost, şi înregistrările stau<br />
mărturie, un recital excepţional, încheiat<br />
cu melodiile promise: „Foaie<br />
verde şi uscată / Într-un mod paradoxal<br />
/ Nu se ştie niciodată / Cât mai<br />
e pân’ la final // Foaie dulce şi amară<br />
/ Viaţa totuşi-i-un prinos, / Poate-i<br />
cea din urmă oară / Când putem trăi<br />
frumos...”. A doua melodie - Mor<br />
actorii - era un recviem pentru destinul<br />
nedrept al unor marilor artişti<br />
(tocmai plecase în eternitate Ştefan<br />
Iordache): „Mor actorii părăsiţi de<br />
public, / Teatrul însuşi este o fantomă<br />
/ Şi la catafalc le stau de gardă/ Rolurile<br />
care intră-n comă. / Ne-au făcut<br />
să plângem şi să râdem, / În momente<br />
bune sau mizere, / Astăzi, cu privirea<br />
zăvorâtă, / Ei îşi joacă ultima tăcere.<br />
/ Ce ciudat, acum, când mor actorii, /<br />
Tragedia ce-au jucat-o moare, / Pentru<br />
a afla că fără dânşii / Tragedia<br />
noastră e mai mare. / Câinii morţii reîncep<br />
să latre, / Cinici, pofticioşi, nerăbdători,<br />
/ Se tot sting luminile în<br />
teatre, /Noapte bună, domnilor actori!”.<br />
Chitara a tăcut o clipă, reluând<br />
apoi acompaniamentul unei<br />
strofe „dedicaţie” la nepreţuitul dar:<br />
„Am dorit cu dragoste frăţească / Să<br />
vă fie cât de cât util / Drumul nostru<br />
şi-am lansat de-aceea / Două premiere<br />
la <strong>Mizil</strong>”.<br />
Cântec pentru Tatiana<br />
La masa de după înmormântare<br />
„dulcea - galbena lumină” a gutuilor<br />
devine, iarăşi, cântec. Cineva povesteşte<br />
despre surpriza pe care i-au<br />
făcut-o Tatianei prietenii, anul trecut,<br />
organizându-i o aniversare surpriză…<br />
Alticineva lansează ideea ridicării<br />
unui monument, banii urmând să fie<br />
(Continuare în pag. 97)<br />
96