Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fereastra - 2010<br />
da verdictul final şi că, uneori, vânătorul devine vânat.<br />
Concomitent cu gestul de ameninţare al lui<br />
Mavroşin, puşca lui Tomkin se descărcă şi ea, prăvălindu-şi<br />
ecoul spart de coama tânără a mestecenilor<br />
rotitori, contopindu-se cu celelalte împuşcături ale<br />
celor ce se aflau în vale, semn că moartea îşi alesese<br />
ca ospăţ nu numai trup de animal hăituit, ci şi trup de<br />
om. Mavroşin începu să alerge, surescitat la gândul<br />
că el, conţopistul Băncii Guberniei, luase viaţa unui<br />
om. Aşa, simplu, ca şi cum ţi-ai încălzi un ceai după<br />
un drum lung şi cotropit de gerul năpraznic. Nu înţelegea<br />
de ce auzise două împuşcături şi dacă cea a lui sau a lui Tomkin fusese<br />
aceea care avea să-i redea fericirea, dar asta nu-l mai interesa acum. Încălecă,<br />
nu înainte de a-şi vârî picioarele ce deveniseră două cioturi rigide în cismele<br />
răstălpite de atâta purtat. Trecu pe lângă lac, unde aruncă puşca în stufărişul devenit<br />
un iglu fantastic sub înlănţuirea zăpezii din ajun. Intră în conacul lui<br />
Tomkin, potrivindu-şi paşii la gândul că, de mâine, el ar putea fi stăpânul acestei<br />
case, că servitorii îl vor întâmpina cu temenele când se va întoarce de la<br />
vânătoare, în timp ce în salonul primitor Sonia îl va aştepta cu samovarul<br />
sporovăind taine şi poveşti demult uitate, despre oameni şi locuri din urbea lor.<br />
Stăpâna casei îi ieşi precipitată în cale.<br />
– Ei, bine Spune-mi! Spune-mi că ai reuşit!<br />
– Da, Sonia Feedorova, am reuşit! Sunteţi o femeie liberă! Liberă să<br />
uitaţi de viaţa şi calvarul de până acum, liberă să iubiţi pe cine vă îndeamnă<br />
inima….<br />
– Acum, lasă-mă, te rog, ne vedem peste câteva săptrămâni! Până<br />
atunci trebuie să-mi joc cât mai natural rolul de văduvă îndurerată. Du-te! Şi<br />
Dumnezeu să te ierte!<br />
***<br />
Trecuseră cele câteva săptămâni, timp în care Mavroşin se răsucise ca<br />
pe jeratic la gândul femeii singure din conacul pustiit de picior de stăpân.<br />
Socotise că au trecut zilele de doliu şi lacrimi prefăcute şi a venit la conac.<br />
Servitorii îi spuseră că stăpâna nu este acasă, dar, când ieşise în curtea pavată<br />
cu dale cafenii ca frunzele arţarilor ce o străjuiau, observă o uşoară mişcare în<br />
spatele perdelelor din salonul mare. Un gând rău îl furnică pe şira spinării. Se<br />
întoarse hotărât, înlătură cu o mişcare energică cerbicia slijnicei şi pătrunse vijelios<br />
în salonul mare. Sonia Feedorovna stătea în faţa lui roşie la faţă de mânie<br />
pentru insolenţa de care el dădise dovadă.<br />
– Servitorii îmi spun că nu sunteţi acasă…! În timp ce dumneavoastră<br />
iscodiţi pe la ferestre să vedeţi dacă Mavroşin a plecat sau nu. Nu vă înţeleg!<br />
Mi-aţi spus să revin peste câteva săptămâni. Am îndurat dorul şi distanţa ce ne<br />
despărţea şi mi-am zis că totul s-a terminat. Putem de acum să fim împreună…<br />
– Să fim împreună Dar bine, domnul meu, ţi-am promis eu vreodată<br />
54