Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Almanah<br />
(Urmare din pag. 16)<br />
Bărbatul o studie contrariat.<br />
– Dar n-am chef să stau acasă<br />
într-o cochilie, să dovedesc altă sticlă<br />
de Martini sau să văd tot soiul de<br />
filme pe care le pot vedea în orice altă<br />
seară. Am chef să mă îmbrac elegant,<br />
să-mi aranjez părul, să primesc complimente<br />
şi să mă fâţâi de colo-colo cu<br />
un pahar de şampanie în mână. M-am<br />
săturat să tot stau cu mine, cred că e<br />
timpul să cunosc şi pe altcineva.<br />
– Ce-i cu tine Eşti cam acră.<br />
Manu izbucni în râs.<br />
– Da, nu-i aşa<br />
„A doua zi” au improvizat<br />
micul-dejun într-o brutărie şi s-au mai<br />
învârtit prin oraş până când a venit<br />
momentul să se întoarcă la crematoriu.<br />
Pedro a aflat numărul de telefon al<br />
aeroportului şi l-au folosit ca să întrebe<br />
de zborurile din acea zi. Ba chiar<br />
şi-au rezervat bilete pentru cursa de la<br />
ora 18 39 spre San Sebastián şi respectiv<br />
pentru cea programată să decoleze<br />
jumătate de oră mai târziu şi să<br />
ajungă în Baltimore. Clinica avea să-i<br />
primească începând cu ora 14, aşa că<br />
s-au hotărât să intre într-un restaurant<br />
de pe malul lacului Bogstadvannet<br />
pentru masa de prânz (spera Pedro,<br />
ceva mai substanţială decât precedenta).<br />
Lacul oferea o privelişte „minunată”,<br />
„absolut fantastică”, după spusele<br />
chelnerilor, şi chiar vorbiseră serios.<br />
Cu greu s-au despărţit de acel loc<br />
făcut parcă special pentru doi fraţi<br />
care nu s-au mai văzut câţiva ani buni.<br />
După ce au primit bolul cu<br />
cenuşă de la o asistentă corpolentă,<br />
Manu l-a sigilat şi l-a depozitat cu grijă<br />
între hainele groase din bagaj. Au<br />
epuizat aproape două ore plimbându-se<br />
pe străzile vechi ale capitalei,<br />
minunându-se de arhitectura riguroasă<br />
a faţadelor şi încercând din răsputeri<br />
să citească numele străzilor.<br />
Distracţia le fu întreruptă de ticăitul<br />
responsabil al ceasului. Venise timpul<br />
să se îndrepte către aeroport. În taxi,<br />
Pedro şi-a făcut „publice” ideile:<br />
– Ştii, acasă... mă văd cu fata<br />
asta... Lindsay.<br />
– Sună a nume de blondă.<br />
Replica seacă şi îmbibată de<br />
dezgust a surorii îi topi pe dată elanul<br />
suficient de şovăielnic.<br />
– Iartă-mă, n-am vrut să fiu<br />
rea. Dar chiar sună a nume de blondă.<br />
– Este. Şi cred că o să ne mutăm<br />
împreună. Stă din ce în ce mai<br />
mult la mine şi are şi vreo câteva haine...<br />
Mă rog, şi periuţa de dinţi...<br />
– Sper că are una şi la ea acasă!<br />
– N-am simţit până acum că<br />
n-ar avea... dar Pedro se încruntă şi<br />
reflectă serios la acest aspect. Părea să<br />
fi rămas pe gânduri, iar Manu aştepta<br />
cu nerăbdare continuarea. Presimţea<br />
că mai urma ceva.<br />
– Asta e bine, nu<br />
– Da. Dar eu nu vreau să...<br />
Vezi tu, doar ţin la ea. N-o iubesc. Nu<br />
ştiu cum vine asta. Poate o iubesc.<br />
Dar credeam că sentimentul ăsta e<br />
mai profund, mai... cum să-ţi spun<br />
Când vin spre casă nu mă gândesc la<br />
ea, nu-mi vine să alerg ca să ajung<br />
mai repede şi s-o îmbrăţişez, să-i spun<br />
c-o iubesc, să-mi imaginez emoţionat<br />
scena, să-mi doresc să plec din sala de<br />
operaţii pentru simplul fapt că mi s-a<br />
făcut dor de ea... Nu ştiu. Poate sunt<br />
eu căzut în cap.<br />
(Continuare în pag. 18)<br />
17