Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fereastra - 2010<br />
(Urmare din pag. 15)<br />
părul tuns scurt, zulufii sălbatici cu<br />
care îl lăsase ea fiind înlocuiţi de o<br />
frizură îngrijită cu stricteţe. Căsătorit<br />
O pereche de blugi şi un tricou cu<br />
Kenny din Southpark. În mod cert,<br />
burlac. Manu se apropie de masă cu<br />
paşi şovăielnici; se gândea cu uşurare<br />
că bagajele îi ocupau ambele mâini şi<br />
că nu era nevoită să le agite trădându-şi<br />
emoţiile. Pe măsură ce înainta<br />
descoperea cu încântare că Pedro nu<br />
făcuse riduri, nici măcar în jurul ochilor,<br />
iar privirea i se înăsprise, dar văzând-o,<br />
a revenit la aceeaşi flacără jucăuşă<br />
pe care şi-o amintea din timpul<br />
nopţilor nedormite.<br />
***<br />
Cei doi fraţi au ajuns la clinică<br />
cu un taxi. Acolo au aflat că, din întâmplare,<br />
serviciul de pompe funebre<br />
funcţiona la doar câţiva paşi mai jos,<br />
pe aceeaşi stradă. Pedro a fost singurul<br />
care a cercetat cadavrul, adoptând<br />
înfăţişarea academică. Ochii îşi pierduseră<br />
sclipirea de mai devreme.<br />
Manu îl privea numai pe el şi îşi putu<br />
da seama că nu trăda nimic din ce<br />
avea pe suflet. Dacă nu cumva era şi<br />
el la fel de puţin „impresionat” ca şi<br />
ea. Deja nu mai simţea nimic legat de<br />
principiul „mama e mamă”, parcă dăduse<br />
timpul înapoi şi se vedea la înmormântarea<br />
unchiului, unde nu înţelegea<br />
de ce toată lumea plângea sau<br />
avea colţurile gurii în dreptul genunchilor.<br />
Medicul le-a recomandat incinerarea,<br />
metodă pe care şi Pedro o socotea<br />
cea mai potrivită. Cât au aşteptat<br />
crematoriul să-şi facă treaba –<br />
douăzeci şi patru de ore – au hotărât<br />
să lase baltă romantismul înmormântării<br />
la Hamarǿy. Nici unul nu avea<br />
16<br />
chef să piardă alte două zile cu pretextul<br />
acela odios. Oslo era un oraş interesant,<br />
însă, fiind iarnă, niciodată nu<br />
se trezea complet, iar ziua plutea<br />
într-o lumină crepusculară care îi făcea<br />
să se simtă ca nişte legume. Cenuşa<br />
avea să rămână la Manu.<br />
Programaţi să revină în următoarea<br />
zi, au plecat de la spital şi au<br />
căutat un hotel decent. L-au găsit după<br />
nici 10 minute de investigaţii. Camera<br />
era mobilată cam sărăcăcios, iar<br />
baia putea fi îmbunătăţită în multe<br />
privinţe, însă nu fusese scump şi nu<br />
aveau de stat decât o noapte. Erau<br />
amândoi obosiţi şi agasaţi de vremea<br />
neobişnuită, aşa că abia aşteptau să se<br />
întindă sub pilote şi să sară peste câteva<br />
ore.<br />
Manu s-a trezit prima. Abia<br />
trecuse de patru, iar bezna din exteriorul<br />
ferestrelor părea că se adâncise. Îşi<br />
amintise de balul de sfârşit de an de la<br />
spital. Primul impuls a fost să nu<br />
meargă. Apoi a început să se răzgândească,<br />
şi venise momentul întoarcerii<br />
la 180°. Avea să-şi cumpere prima<br />
rochie care i se potrivea şi să se simtă<br />
bine la intrarea în noul ciclu. Pedro<br />
deschise şi el ochii.<br />
– Tu de ce nu dormi<br />
Întrebarea a venit ca o rostogolire<br />
de sunete născute în pernă.<br />
– Mă gândesc la rochia pe<br />
care să o port la sfârşitul anului.<br />
Pedro o privi preocupat şi totodată<br />
surprins.<br />
– Parcă nu erau genul tău de<br />
distracţie, petrecerile.<br />
– Nici nu sunt. Lume multă,<br />
se bea mult, se vorbeşte mult, se dansează<br />
mult, se stă până în zori şi se boleşte<br />
două zile.<br />
(Continuare în pag. 17)