Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fereastra - 2010<br />
(Urmare din pag. 153)<br />
ajung la Biserica San Miguel (1610) – cea mai veche biserică din Statele Unite,<br />
zăresc pe terasele din jur acest roşu strident al legăturilor de chile. Apoi regăsesc<br />
aceiaşi chile în farfuria plină cu tamale – mâncare mexicană – un fel de<br />
mămăliga învelită în pănuşi, şi care mi se pare insuportabil de picantă pentru<br />
cerul gurii mele europene.<br />
Nu mi-a trebuit deci mult timp pentru a mă obişnui cu casele insolite<br />
adobe, de culoarea cafelei cu lapte, cu altitudinea de 3000 de picioare şi cu căldura<br />
şi uscăciunea acestui oraş străjuit de o parte de roşieticii munţi Sangre de<br />
Cristo şi de cealaltă de impunătorii Jemez. Azi – o zi de luni nepromiţătoare în<br />
alte colţuri ale lumii, mi-am permis să mă las furată, să mă las ademenită şi<br />
necesarmente transformată de labirintul Canyon Road, una din cele mai vechi<br />
străzi din tradiţionalul şi ascunsul Santa Fé.<br />
Zis şi făcut. După o pedalare de aproximativ o oră prin traficul cuminte<br />
al placidului Santa Fé ajung şi în zona Canyon Road, zonă a ariştilor şi<br />
a artei. O atestă sculpturile antropomorfe, sau zoomorfe, dau abstracte „plantate”<br />
printre luxuriantele plante agăţătoare din fiecare grădiniţă, salutându-mă<br />
de printre tufele pastelate de levănţică. Printre căsuţe găsesc şi o parcare în care<br />
bicicleta mea pare insolită. De cum păşesc pe Canyon Road cafeniul caselor se<br />
transformă în passpartout care pune în evidenţă mii de ochiuri de geamuri viu<br />
colorate care mă privesc prietenos de după tufele zbârlite de vegetaţie. E o zi<br />
însorită ce-i drept, o zi de explorare, o expediţie de fotografiat pentru că intuiesc<br />
că nu o să mai am timp să fac asta în altă zi sau în altă viaţă. Click, click<br />
şi ies primele poze : urşi de bronz stând greoi la soare, indieni şi indience cu<br />
căutătura semeaţă, încruntată sau înţeleaptă, Mark Twaini şi Tom Sawyeri,<br />
copii jucându-se, iepuri uriaşi, oamenii cu feţe de lună ai sculptorului Sergio<br />
Bustamante. Fiecare casă te momeşte cu sculpturile care-i împânzesc grădina<br />
şi te atrage în interior unde vorbeşte culoarea şi şevaletul. Fiecare casă e o<br />
galerie privată de artă. În prima sau a doua casă galerie în care intru procur o<br />
hartă a întregii zone şi mare mi-e mirarea să văd că pe aceasta stradă există nici<br />
mai mult nici mai puţin de 60 de galerii private de artă, iar întreg Santa Fé-ul<br />
numără 102 galerii.<br />
Intru în galerii. În fiecare văd o subtilă activitate. Lumea întreabă :<br />
„Cât e acest Warhol” sau „Unde am putea găsi artă cu specific indian sau artă<br />
spaniolă” sau „Dacă sunteţi în căutare de noi artişti, aici este cartea mea de<br />
vizită.” “Can I offer you a glass of water” îmi spune amabil un angajat dintr-o<br />
galerie. Astă întrebare mă scutură puţin din vis şi îmi dă substanţă. Îmi dau<br />
seama că exist în acest tablou, că mă mişc şi că deci mi-e sete.<br />
De fapt, cititorule, cred că ar fi vremea să îţi dezvălui, acum că suntem<br />
la întrepătrunderea visului cu realitatea, un alt scop al descinderii mele pe<br />
strada Canionului. Căutam în acest deşert populat cu imagini al sud-vestului<br />
american, nici mai mult nici mai puţin decât o Românie. Un alt fel de Românie.<br />
(Continuare în pag. 155)<br />
154