Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fereastra - 2010<br />
sează intersecţia pe lângă piaţă. Nu-i<br />
place pe partea aceea a trotuarului; în<br />
jurul pieţii dau mereu târcoale haitele<br />
de maidanezi înfometaţi...<br />
Înlemneşte: s-a ivit un câine.<br />
E mare, alb şi murdar. În lumina roşiatică<br />
a becurilor de pe stradă, ochii îi<br />
sclipesc săgetător. „Nu arăta că ţi-e<br />
frică, javrele astea adulmecă frica!”<br />
îşi spune în gând. Câinele îşi arată<br />
colţii. Pentru orice eventualitate se<br />
apleacă şi ia o piatră de pe bordură.<br />
Câinele nu s-a clintit. Îi despart acum<br />
mai puţin de zece metri. N-a început<br />
încă să mârâie, semn că nu ştie dacă<br />
va ataca sau nu. Câţiva paşi îl mai<br />
despart de patrupedul care nu s-a clintit,<br />
continuând să-l fixeze stăruitor.<br />
Strânge în mână piatra, pe care e hotărât<br />
să n-o arunce decât atunci când<br />
va avea certitudinea că poate să lovească<br />
fără să rateze ţinta. Brusc, câinele<br />
îi întoarce spatele şi dispare pe o<br />
străduţă laterală. Răsuflă uşurat, continuându-şi,<br />
hotărât, drumul.<br />
Ajungând în dreptul străduţei<br />
riscă o privire în semiobscuritatea<br />
acesteia. Simte cum pulsul îşi<br />
accelerează bătăile: sunt acolo vreo<br />
treizeci de câini, de toate rasele, de<br />
toate mărimile. Ocupă toată lăţimea<br />
carosabilului. Stau şi-l privesc cum<br />
trece, cu limbile atârnându-le peste<br />
colţii. Priveşte înainte şi continuă să<br />
meargă mecanic, ca un robot stricat.<br />
Nu îndrăzneşte nici să răsufle. Nu ştie<br />
ce anume împiedică câinii să atace,<br />
dar simte că o singură mişcare greşită<br />
ar fi de-ajuns pentru ca toţi să se repeadă<br />
asupra lui. Trece de prima intersecţie,<br />
cu inima bătând să-i spargă<br />
pieptul, fără să privească în urmă.<br />
În apropiere zăreşte o scară<br />
de bloc deschisă („Mai exista aşa ceva<br />
”. Crezuse că toate blocurile au interfoane<br />
în acea zonă) şi trage după el<br />
uşa grea de metal. Ridică din umeri,<br />
se aşează pe trepte şi sună, la celular,<br />
după un taxi. Aşteaptă, privind prin<br />
geamul crăpat, către stradă. Aude un<br />
fâşâit undeva, în spate şi sare în picioare,<br />
luând o poziţie defensivă. „E<br />
un câine, precis că-i un câine”, îşi<br />
spune, apoi, în lumina chioară a becului<br />
aflat pe la etajul trei, distinge ochii<br />
scăpărători ai unui şobolan. Bate din<br />
picior şi acesta o ia la fugă, lipăind pe<br />
pardoseala de ciment. În sfârşit, la capătul<br />
celălalt al străzii se zăresc farurile<br />
unei maşini, coboară cele câteva<br />
scări şi aşteaptă. Maşina se opreşte în<br />
dreptul lui... era taxiul care îl va duce<br />
până în faţa porţii. Răsuflă uşurat...<br />
***<br />
Mâine ar putea să doarmă<br />
până târziu, nu şi-a programat nici o<br />
întâlnire, iar materialul pe care i-l promisese<br />
şefului „la prima oră”, poate să<br />
mai aştepte. Ştie însă că n-are să poată<br />
dormi, se va trezi din nou la şase şi un<br />
sfert, se va îmbrăca şi va pune apă la<br />
încălzit pentru un ness. Apoi va pleca<br />
la firmă, se va aşeza la birou, îşi va<br />
aprinde o ţigară, va deschide calculatorul<br />
şi va intra în reţea, va citi ziarele<br />
de ieri şi corespondenţa, va completa<br />
un teanc de tabele stupide…<br />
Seara, târziu, va pleca din<br />
nou către casă, va urma hotelul cu nume<br />
imposibil de reţinut şi arhitectură<br />
bizară, apoi emoţia întâlnirii cu maidanezii,<br />
piatra, taxiul, patul, fereastra,<br />
nessul…<br />
Aşa face în fiecare zi, de un<br />
an şi patru luni.<br />
148