Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
Cititi online - CLICK AICI - Primaria Mizil
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Fereastra - 2010<br />
(Urmare din pag. 139)<br />
– Ce-i cu tine Nu te-a interesat<br />
până acu’ viaţa lu’ nea Codin...<br />
– Mi-e milă de el, mamă.<br />
N-are pe nimeni. La început m-am<br />
speriat. Parcă-ar fi vorbit cu cineva:<br />
„Mă friţule, mă... Nu muri mă, friţule!”.<br />
După care m-a întrebat al cui<br />
sunt şi câţi ani am. Când am plecat<br />
l-am văzut abătut: „Mai vii pe la mine”,<br />
m-a întrebat. Nimeni nu vorbeşte<br />
cu el. I-o fi şi lui greu şi urât...<br />
Mama a lăsat treburile şi s-a<br />
aşezat pe un scaun. Pe un alt scaun, în<br />
faţa ei, m-am aşezat eu.<br />
– Nea Codin a fost un bărbat<br />
de toată isprava, aşa zic cei de seama<br />
lui. Frumos, voinic, chibzuit... Avea o<br />
iubită, pe ţaţa Anişoara. Trebuiau să<br />
se căsătorească, dar l-au chemat la cătănie,<br />
în ’42. A făcut războiul şi într-o<br />
parte şi în cealaltă. Spre sfârşit, Hitler<br />
nu mai avea cine ştie ce forţă şi-a băgat<br />
în luptă copii şi adolescenţi, instruiţi<br />
la repezeală. Ajunsese frontul<br />
în Cehoslovacia. Într-o zi nemţii au<br />
contraatacat încercând să recupereze<br />
o poziţie. Ei, bine, nea Codin s-a trezit<br />
faţă în faţă cu un copil neamţ. A<br />
vrut să-l protejeze şi n-a tras, dar ăla a<br />
sărit spre el şi s-a înfipt cu burta în baionetă.<br />
L-a luat în braţe şi l-a implorat<br />
să nu moară. În sufletul lui, atunci,<br />
s-a năruit ceva. Suferinţa s-a amplificat<br />
când, întors acasă, a găsit-o pe ţaţa<br />
Anişoara măritată cu nea Gheorghe.<br />
De-atunci n-a mai vorbit cu nimeni.<br />
S-a-nchis în el şi aşa a rămas.<br />
– Cu mine de ce a vorbit<br />
– Ştiu eu L-oi fi prins într-un<br />
moment de luciditate.<br />
– Ţaţa Anişoara...<br />
– În viaţă nu faci numai ce-ţi<br />
place. Ne-a Gheorghe se trăgea dintr-o<br />
familie avută; a stat acasă când<br />
ăilalţi, de vârsta lui, luptau pe front.<br />
I-a picat cu tronc ţaţa Anişoara, fată<br />
frumoasă da’ săracă. Ea n-a avut încotro.<br />
Pe vremea aia părinţii abia aşteptau<br />
să scape de o gură în plus la<br />
masă. Viaţa nu l-a iertat nici pe nea<br />
Gheorghe. Acuş se fac zece ani de<br />
când stă în pat, paralizat.<br />
***<br />
Pe nea Codin l-am mai văzut<br />
într-o zi de toamnă timpurie, când făcuse<br />
mama plăcintă cu brânză. Am<br />
tăiat pe furiş o bucată şi-am zbughit-o<br />
pe uliţă „divale”.<br />
– Bună ziua, nea Codine!<br />
Faţa i s-a luminat dintr-o dată.<br />
Lângă e Sică a început să se gudure.<br />
Bătrânul a luat plăcinta, a desfăcut-o<br />
cu gesturi cumpătate din foaia<br />
de ziar, apoi a rupt-o în două:<br />
– Ia, măi moşule! Azi avem<br />
bunătăţi.<br />
Ca şi data trecută câinele i-a<br />
răspuns doar cu licărul obosit al privirii;<br />
nu s-a atins de mâncare.<br />
– De ce nu mănânci băiatul<br />
tatii Că dacă mori tu, n-oi mai duce-o<br />
nici eu cine ştie cât...<br />
Eram stingherit. L-aş fi întrebat,<br />
cu mintea mea de copil, de ce<br />
şi-a ascuns tristeţea într-o boală, pe<br />
care doar închipuirea lui a plăsmuit-o;<br />
de ce s-a izolat refuzând realitatea.<br />
Parcă mi-a citit nedumerirea. Vocea i<br />
s-a descleştat într-un murmur de cântec:<br />
„Of, măicuţa mea / Un soldat<br />
rănit / Cere ajutor / De-ai fi tu colea /<br />
Chinul s-ar sfârşi / Şi-aş putea să<br />
mor”. Când a sfârşit avea ochii umezi.<br />
Şi i-a şters, discret, cu dosul mâinii.<br />
(Continuare în pag. 141)<br />
140