Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
perdelelor forestiere de protecţie a câmpului agricol<br />
(aproximativ 18 mii hectare – Catrina, 2007), a defrişărilor<br />
impuse pentru realizarea unor investiţii<br />
(pentru şosele, canale de irigaţii, exploatări miniere<br />
ş.a.) (Giurgiu, 2004).<br />
Defrişarea în scopuri agricole a aproximativ<br />
400 mii hectare de păduri, dictată de partidul comunist,<br />
a fost oprită în faza sa incipientă în anul 1962,<br />
la intervenţia Academiei Române adresată forurilor<br />
superioare de partid şi de stat, în baza documentaţiei<br />
elaborată de academicianul Gheorghe Ionescu-<br />
Şişeşti (Giurgiu, 1999). A fost astfel salvat un patrimoniu<br />
natural de excepţie. (Din nefericire, acesta<br />
este supus astăzi unor agresiuni incredibile).<br />
O altă contribuţie a comunităţii academice la<br />
apărarea pădurilor a fost simpozionul „Pădurile noastre:<br />
ieri, astăzi, mâine”, iniţiat de acad. Constantin<br />
Chiriţă şi organizat de Academia R S. România, ale<br />
cărui lucrări publicate (Giurgiu, 1986, sub red.) au<br />
sensibilizat forurile conducătoare ale ţării, făcând<br />
astfel posibilă adoptarea „Legii pentru conservarea,<br />
protejarea şi dezvoltarea pădurilor, exploatarea lor<br />
raţională şi menţinerea echilibrului ecologic” (Le gea<br />
2/1987), prin care s-au introdus şi restricţii severe<br />
pentru scoaterea de terenuri din fondul forestier.<br />
1.3. În perioada actuală<br />
Indiferent de statisticile oficiale, care nu reuşesc<br />
să surprindă adevărul, suprafaţa pădurilor scade şi<br />
în actuala perioadă. Într-adevăr, după evenimentele<br />
politice din decembrie 1989, despădurirea şi brăcuirea<br />
pădurilor au intrat într-o fază nouă, dominată de<br />
interpretarea greşită a termenului de proprietate forestieră<br />
şi, implicit, a conceputului de reconstituire a<br />
dreptului de proprietate asupra acestora. În atmosfera<br />
postrevoluţionară dătătoare de „libertate”, s-au<br />
dezlănţuit tăierile ilegale săvârşite de anumite segmente<br />
ale populaţiei rurale, cum au fost masivele<br />
defrişări din judeţul Dolj. Concomitent, au apărut<br />
promisiunile partidelor politice, de-abia înfiinţate<br />
sau reînfiinţate, sub presiunea cărora s-au născut<br />
proiecte, în grabă încropite, pentru retrocedarea pădurilor<br />
foştilor proprietari, fără să se înţeleagă adevărul<br />
potrivit căruia proprietatea forestieră, spre deosebire<br />
de alte forme de proprietate, este însoţită de<br />
incontestabile obligaţii sociale pe termen lung.<br />
Baza informaţională a celor menţionate mai sus<br />
îşi are sorgintea în faptul că înainte de etatizarea pădurilor<br />
(din 1948), statul deţinea în proprietate doar<br />
29,0% din suprafaţa totală a fondului forestier, restul<br />
fiind deţinut în proprietate de comune şi instituţii<br />
publice (27,2%), de colectivităţi (composesorate,<br />
obşti, comunităţi de avere) (20,5%) şi de persoane<br />
fizice (23,3%, respectiv de aproximativ 500 mii<br />
proprietari, dintre care 95,6% deţineau suprafeţe de<br />
pădure mai mici de 5 ha, de unde rezultă excesiva<br />
pulverizare a acestor păduri) (Giurgiu, 2000). Mai<br />
înţelegem că procesul de retrocedare va putea continua,<br />
deoarece, acum statul încă mai deţine în proprietate<br />
3,3 mil. ha de păduri faţă de 1,9 mil. ha cât a<br />
deţinut înainte de etatizarea fondului forestier<br />
(1948). Recenta insistenţă pentru retrocedarea pădurilor<br />
fostului Fond Bisericesc Ortodox Român<br />
din Bucovina - prin care un grup de solicitanţi deformează<br />
adevărul istoric- şi numărul mare de procese<br />
judecătoreşti referitoare la retrocedări demonstrează<br />
că acţiunea de reconstituire a dreptului de<br />
proprietate asupra pădurilor nu este încheiată.<br />
În condiţiile menţionate anterior, comunitatea<br />
academică din silvicultură şi organizaţia nonguvernamentală<br />
„Progresul Silvic”, intuind consecinţele,<br />
au fost îndreptăţite să-şi ridice glasul oriunde au<br />
crezut că ar avea ecou propunerile lor potrivit cărora<br />
în procesul de reconstituire a dreptului de proprietate<br />
asupra pădurilor nu trebuie făcută o „operă” de<br />
răsturnare şi distrugere, ci o operă de renaştere, consolidare<br />
şi progres, aşezând cu înţelepciune în cumpăna<br />
judecăţii strădania pentru respect faţă de dreptul<br />
omului de astăzi, pe de o parte, şi grija pentru<br />
dreptul generaţiilor viitoare, pentru fiinţa pădurii,<br />
pentru dezvoltarea durabilă şi performantă a economiei<br />
forestiere, precum şi pentru protecţia mediului,<br />
pe de altă parte.<br />
Pornind de la aceste principii şi recunoscând<br />
dreptul de proprietate al adevăraţilor proprietari, au<br />
fost transmise în repetate rânduri şi cu multă insistenţă<br />
următoarele atenţionări şi recomandări, atât<br />
factorilor politici, cât şi celor de decizie parlamentară<br />
şi guvernamentală:<br />
--<br />
retrocedarea pădurilor este o acţiune necesară,<br />
dar foarte costisitoare pentru stat, complicată şi<br />
însoţită de mari riscuri, comparativ cu reconstituirea<br />
dreptului de proprietate asupra terenurilor agricole<br />
sau a clădirilor;<br />
--<br />
statul să asigure paza şi administrarea pădurilor<br />
retrocedate şi să se implice substanţial cu<br />
REVISTA PĂDURILOR • <strong>Anul</strong> <strong>125</strong> • <strong>2010</strong> • <strong>Nr</strong>. 2 7