Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Există mari diferenţieri zonale ale procentului<br />
de împădurire actual şi ale procentului de împădurire<br />
optim:<br />
actual<br />
optim<br />
munte 55-60 60-80<br />
dealuri 20-30 40-60<br />
câmpie 3-10 20-25<br />
După procentul de împădurire, cele mai despădurite<br />
zone sunt: Câmpia de vest (3,2%), Câmpia<br />
Bărăganului (3,5%), Câmpia Moldovei (4,1%),<br />
Câm pia Olteniei (5,3%), Câmpia Transilvaniei<br />
(6,8%).<br />
S-ar putea contesta nivelul de 45 pentru procentul<br />
de împădurire optim adecvat ţării noastre. Dar, o<br />
analiză a gradului de împădurire a ţărilor europene<br />
cu condiţii naturale relativ apropiate de cele ale ţării<br />
noastre arată, fără putinţă de tăgadă, că în majoritatea<br />
acestor ţări s-a atins deja şi chiar depăşit nivelul<br />
optim prognozat de noi pentru România: Slovenia –<br />
63%, Austria – 47%, Bosnia – 43%, Slovacia – 41%<br />
ş.a. (FAO, 2009).<br />
De o excepţională importanţă este informaţia<br />
foarte recentă (martie <strong>2010</strong>) primită de la Comisia<br />
Europeană [ C.O.M. (<strong>2010</strong>)066 ] , potrivit căreia<br />
,,pădurile şi alte terenuri cu vegetaţie forestieră acoperă<br />
circa 176 milioane de hectare pe teritoriul<br />
Uniunii Europene“, însumând peste 42% din suprafaţa<br />
terestră a U.E., faţă de 27% în România.<br />
Am ajuns astfel la concluzia potrivit căreia pentru<br />
majoritatea zonelor şi bazinelor hidrografice din<br />
ţara noastră, gradul de împădurire efectiv este acum<br />
aflat cu mult sub limitele critice menţionate anterior.<br />
Din cele prezentate mai sus rezultă că România<br />
este o ţară foarte săracă în păduri, ceea ce, în condiţiile<br />
poziţiei sale geografice, ale reliefului accidentat<br />
şi ale substratului litologic friabil al munţilor<br />
şi dealurilor, dar şi ale câmpiilor stepizate şi ale<br />
stepelor aridizate, explică în mare parte vulnerabilitatea<br />
ţării noastre la hazarde hidrologice, geomorfologice,<br />
climatice şi antropice, respectiv la inundaţii,<br />
alunecări de teren, eroziuni, secete severe şi perturbaţii<br />
economico-sociale.<br />
1.2. Scurtă incursiune istorică<br />
O analiză de fond a dramei pădurilor noastre<br />
scoate în evidenţă o constatare pe cât de adevărată,<br />
pe atât de uluitoare; anume: toate evenimentele politice<br />
care au schimbat favorabil destinul nostru naţional<br />
au fost urmate corelativ de masive despăduriri,<br />
de reduceri drastice a suprafeţei pădurilor, de<br />
supraexploatarea şi destructurarea celor rămase<br />
(Giurgiu, 2003, 2004). Frecvent, marile reconstrucţii<br />
şi dezvoltări economice ale ţării după asemenea<br />
evenimente s-au făcut în mare parte prin sacrificarea<br />
pădurilor. Într-adevăr, pădurile din spaţiul geografic<br />
românesc au avut de suferit îndeosebi după:<br />
cucerirea Daciei de către romani; formarea cnezatelor<br />
şi voievodatelor româneşti; dobândirea independenţei<br />
economice ca urmare a Păcii de la Adrianopol<br />
(1829), când au căzut pradă pădurile de stejari din<br />
câmpii; Unirea Principatelor (1859); dobândirea independenţei<br />
politice (1878); Unirea cea Mare<br />
(1918); evenimentele politice din 1989.<br />
În intervalul 1858-1890 fondul forestier al ţării<br />
a scăzut cu aproape trei milioane hectare (Giurescu,<br />
1981). [Din păcate niciunul dintre cei trei consilieri<br />
francezi chemaţi atunci în ţară (Bouquet de la Grye,<br />
Broilliard şi Huffel) nu a sesizat această dramă a pădurilor<br />
României]. În urma reformelor agrare din<br />
perioada 1919-1937, suprafaţa pădurilor a fost diminuată<br />
cu încă aproximativ 1,3 milioane hectare<br />
(Giurescu, 1981; Florescu, 1937). Codul silvic din<br />
1910 a favorizat ieşirea din indiviziune a moşnenilor<br />
şi răzeşilor, fărâmiţând astfel proprietatea forestieră<br />
a multor obştii. Apoi, Legea din iunie 1921 referitoare<br />
la reforma agrară din Transilvania, Banat,<br />
Crişana şi Maramureş a avut ca urmare defrişarea<br />
unei considerabile suprafeţe împădurite (800 mii<br />
hectare numai în Transilvania) (Sabău, 1946). Însăşi<br />
Constituţia din 1923 a favorizat aceste masive<br />
defrişări.<br />
În privinţa marilor defrişări produse după primul<br />
război mondial un martor obiectiv şi autorizat<br />
al acestor evenimente afirma următoarele: „după felul<br />
cum a ieşit din acest vârtej, suntem îndreptăţiţi a<br />
spune că România a avut de suportat, nu o revoluţie<br />
mai blândă, ci un groaznic război care a început la<br />
1916 şi nu s-a isprăvit nici în zilele de azi (în 1924,<br />
n.n.), un război lung, crâncen şi necruţător şi chiar<br />
dacă naţiunea română a ieşit biruitoare din război<br />
(în 1918), pădurea a ieşit învinsă din războiul său.<br />
Ea plăteşte despăgubiri grele, ea plăteşte şi războiul<br />
întreg” (Stinghe, 1924).<br />
O lege referitoare la „Satisfacerea trebuinţelor<br />
normale de lemn de foc şi de construcţii” din 1924,<br />
care ar fi expropriat şi fărâmiţat 1,65 milioane hec-<br />
REVISTA PĂDURILOR • <strong>Anul</strong> <strong>125</strong> • <strong>2010</strong> • <strong>Nr</strong>. 2 5